РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2016Справа №910/5137/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів»
пророзірвання договору та стягнення 164880 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Пріцак І.Є. - представник за довіреністю № 162 від 01.04.2016;

від відповідача: Мироненко С.М. - представник за довіреністю б/н від 18.04.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» про розірвання договору та стягнення 164880 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку із запровадженням ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Український Бізнес Банк» істотно змінились обставини, якими сторони керували при укладенні Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015, у зв'язку з чим позивач просить суд розірвати вказаний договір на підставі статті 652 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач зазначив, що він здійснив попередню оплату за вказаним договором у загальному розмірі 164880 грн. 00 коп. Однак, з огляду на те, що послуги, які передбачені Договором № 10742 від 20.04.2015, відповідачем фактично не надавались, заявки на надання послуг позивачем не подавались та акти приймання-передачі послуг між сторонами не складались, що свідчить про те, що фактичне виконання Договору № 10742 від 20.04.2015 не було розпочате, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 164880 грн. 00 коп., сплачені ним за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 порушено провадження у справі № 910/5137/16, розгляд справи призначено на 12.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 22.04.2016.

У судовому засіданні 22.04.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що запровадження ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Український Бізнес Банк» не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору № 10742 від 20.04.2015, та не є підставою для розірвання вказаного договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України. Також, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане не ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, як стверджує відповідач, за усною заявкою позивача, ним було замовлено послугу у Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс-експрес» про організацію перевезення вантажу позивача 23.04.2015 та сплачено штраф за відмову від автомобіля в день завантаження (за простій автомобіля) у розмірі 2500 грн. 00 коп. у зв'язку з відмовою позивача завантажити документи. Відповідач направив на адресу позивача лист від 23.04.2015 про необхідність, відповідно до п. 3.1.1 договору, надання письмової заявки. Однак, позивач надіслав відповідачу лист від 25.05.2015 про повернення авансу у розмірі 164880 грн. 00 коп.

З огляду на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк».

У судовому засіданні 22.04.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 20.05.2016.

18.05.2016 через відділ діловодства суду позивачем подані письмові пояснення по справі, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 20.05.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.05.2016 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» (виконавець) укладено Договір № 10742 про надання комплексу послуг по зберіганню документів, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надавати замовнику послуги, визначені у п. 1.2 договору, а замовник зобов'язується приймати послуги та оплачувати їх на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 під послугами сторони розуміють прийом, обробку та транспортування виконавцем документів замовника до приміщень виконавця, призначених для зберігання документів; зберігання документів замовника у приміщенні (приміщеннях) виконавця, призначених для зберігання, які розташовані по вулиці Нова, буд 23, в селі Блиставиця, Бородянського району, Київської області; забороняється перевезення документів без письмового погодження з замовником у термін до 3-х робочих днів, крім випадків коли в приміщенні створена аварійна ситуація в результаті якої документи можуть бути знищені або пошкоджені; доставка замовнику первинних примірників документів, що перебувають на зберіганні у виконавця, чи їх копій в офіс замовника чи в інше місце, визначене замовником; передача замовнику первинних примірників документів, що перебувають на зберіганні у виконавця, після закінчення терміну дії цього договору, або у зв'язку з достроковим припиненням терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 виконавець має право вимагати від замовника оплати наданих послуг.

Пунктом 3.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.1 договору, вказавши, що з метою організації прийому документів замовник надає виконавцю письмову заявку з зазначенням бажаного строку передачі документів на зберігання, орієнтовного обсягу документів (обсяг документів визначається кількістю коробів), адресу, за якою знаходяться документи (п. 3.1.1 договору); в день завершення упорядкування документів, але не пізніше одного місяця, виконавець надає замовнику акт приймання-передачі документів, в якому вказують назву та кількість документів, номер коробу, в яких розміщені документи, кількість коробів, що передаються згідно з актом приймання-передачі (п. 3.1.3 договору).

Пунктом 3.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.3 договору, вказавши, що замовник надає заявку в письмовому вигляді виконавцю з зазначенням переліку документів, які необхідні замовнику у вигляді перших примірників чи їх копій. Замовник визначає в заявці бажані дату, час та місце отримання документів (п. 3.2.1 договору); факт передачі документів від виконавця замовнику в рамках надання виконавцем послуги, визначеної п. 1.2.3. цього договору, стверджується актом тимчасової передачі документів (п. 3.2.3 договору); після отримання повідомлення замовника згідно п. 3.2.4. цього Договору, виконавець забезпечує отримання та передачу документів (коробів з документами) до приміщення для зберігання документів згідно акту прийому-передачі (п. 3.2.5 договору).

Пунктом 3.3 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.4 договору, вказавши, що не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до моменту припинення терміну дії цього договору замовник зобов'язаний повідомити виконавця про місце (повну адресу), за якою замовник готовий прийняти документи у виконавця, які підлягають поверненню у зв'язку з припиненням дії цього договору, а також повідомляє посаду, прізвище, ім'я та по-батькові особи, повноваженої на здійснення прийому документів від імені замовника (п. 3.3.1 договору); протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту надання заявки виконавець забезпечує доставку документів у місце, визначене замовником (п. 3.3.2 договору); факт передачі виконавцем замовнику документів стверджується актом повернення документів (п. 3.3.3 договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 вартість послуг наданих виконавцем замовнику визначається згідно з тарифами та калькуляцією, які вказані у Додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Тарифи на послуги, які надаються виконавцем замовнику, є дійсними протягом всього строку дії цього договору.

Згідно з п. 10.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 він діє з 20.04.2015 до 25.05.2016.

Додатком № 1 до Договору № 10742 від 20.04.2015 (Прейскурант цін по наданню комплексу послуг по зберіганню документів) сторони погодили найменування послуг, та їх вартість.

Додатком № 2 до Договору № 10742 від 20.04.2015 (Список довірених осіб) сторони визначили перелік довірених осіб, які мають право доступу до архівних документів, переданих на депоноване зберігання відповідачу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» виставило Публічному акціонерному товариству «Український Бізнес Банк» рахунок-фактуру № 10742 від 20.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп. із зазначенням підстави для оплати - Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 та рахунок-фактуру № 10742/Х від 20.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп. із зазначенням підстави для оплати - Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015.

Згідно з п. 4.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 замовник сплачує виконавцю вартість послуг на підставі рахунків-фактур, наданих замовнику виконавцем.

Судом встановлено, що 21.04.2015 позивач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 94320 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 6312 від 21.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп., та грошові кошти у розмірі 70560 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 6311 від 21.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп., що разом становить 164880 грн. 00 коп. (належним чином засвідчені копії долучено позивачем до матеріалів справи).

У вказаних меморіальних ордерах у призначенні платежу міститься посилання на вищевказані виставлені відповідачем рахунки-фактури.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що він, відповідно до п. 10.2 Договору № 10742 від 20.04.2015, 25.12.2015 направив відповідачу заяву про розірвання договору та повернення позивачу грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп. Однак, відповідач листом вих. № 18/1/16 від 18.01.2016 відмовив позивачу у розірванні Договору № 10742 від 20.04.2015 та повернення грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд розірвати укладений між сторонами Договір № 10742 про надання комплексу послуг по зберіганню документів від 20.04.2015 на підставі ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України у зв'язку з істотною зміною обставин, а саме у зв'язку із запровадженням у Публічному акціонерному товаристві «Український Бізнес Банк» ліквідації.

Зокрема, позивач зазначає, що у зв'язку із запровадженням процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» змінилися напрямки діяльності банку та відпала необхідність в отриманні послуг, передбачених Договором № 10742 від 20.04.2015, оскільки сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 164882 грн. 00 коп. є по суті кредиторською заборгованістю, тобто активом, за рахунок якого мають задовольнятися вимоги кредиторів банку. Отже, як стверджує позивач, виникла необхідність у поверненні вказаної суми грошових коштів для включення їх до складу ліквідаційної маси банку. Таким чином, зважаючи на те, що після укладення Договору № 10742 від 20.04.2015 у позивача було запроваджено ліквідацію, а головним завданням уповноваженої особи Фонду гарантування під час здійснення ліквідації банку є підготовка та задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, які відносяться до ліквідаційної маси, позивач стверджує, що з з моменту кладення Договору № 10742 від 20.04.2015 відбулася істотна зміна обставин, оскільки безпідставні витрати (сплата позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп.) можуть призвести до порушення майнових прав та законних інтересів вкладників та самого банку.

При цьому, позивач зазначає, що банк не міг передбачити те, що НБУ розпочне ліквідацію позивача; банк не може самостійно усунути обставину ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»; відпала необхідність у Договорі № 10742 від 20.04.2015, оскільки це призводить до порушення майнових прав та законних інтересів вкладників банку; ризик виникнення вище викладених обставин позивач не несе.

З огляду на вищевикладене, позивач просить суд розірвати укладений між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що здійснена ним попередня оплата за Договором № 10742 від 20.04.2015 на підставі виставлених відповідачем рахунків на суму 164800 грн. 00 коп. була здійснена з метою отримання у майбутньому послуг, передбачених вказаним договором, та позивач не міг знати про настання істотних обставин, викладених вище. При цьому, позивач зазначив, що він не направляв відповідачу заявок на надання послуг за вказаним договором, та відповідно, у відповідача не виникло підстав для надання послуг.

Крім того, позивач у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, поданих через канцелярію суду 18.05.2016, зазначив, що послуги, які передбачені Договором № 10742 від 20.04.2015, відповідачем фактично не надавались, акти приймання-передачі документів, акти приймання-передачі послуг між сторонами не складались, що свідчить про те, що фактичне виконання Договору № 10742 від 20.04.2015 не було розпочате, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 164880 грн. 00 коп.

Заперечуючи на позовні вимоги, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що запровадження ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Український Бізнес Банк» не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору № 10742 від 20.04.2015, та не є підставою для розірвання вказаного договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідач вказав на те, що позивач володів всіма показниками своєї фінансової діяльності після прийняття НБУ постанови від 25.12.2014 про віднесення позивача до категорії неплатоспроможних та запровадження у позивача з 26.12.2014 тимчасової адміністрації, за наявності станом на 17.04.2015 листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію, позивач 20.04.2015 (дата укладення Договору № 10742 від 20.04.2015) позивач не міг не усвідомлювати вірогідність відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» та міг прийняти вказані обставини до уваги при укладенні між сторонами Договору № 10742 від 20.04.2015.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ним було правомірно виставлено позивачу рахунок-фактуру № 10742 від 20.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп. та рахунок-фактуру № 10742/Х від 20.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп., що встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 у справі № 910/17305/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015.

Також, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане не ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, як стверджує відповідач, за усною заявкою позивача, ним було замовлено послугу у Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс-експрес» про організацію перевезення вантажу позивача 23.04.2015 та сплачено штраф за відмову від автомобіля в день завантаження (за простій автомобіля) у розмірі 2500 грн. 00 коп. у зв'язку з відмовою позивача завантажити документи. Відповідач направив на адресу позивача лист від 23.04.2015 про необхідність, відповідно до п. 3.1.1 договору, надання письмової заявки. Однак, позивач надіслав відповідачу лист від 25.05.2015 про повернення авансу у розмірі 164880 грн. 00 коп.

З огляду на вищевикладені обставини, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Суд зазначає, що розірванням договору є припинення зобов'язань його сторін. Під припиненням договірного зобов'язання розуміється абсолютне зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або в договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Суд наголошує на тому, що розірвання договору можливе лише за умови його дії, тобто, строк дії договору не повинен бути таким, що закінчився, оскільки, як вбачається зі статті 631 Цивільного кодексу України, при закінченні строку дії договору сторони не можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 він діє з 20.04.2015 до 25.05.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 10.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 договір може бути достроково припинений на вимогу замовника за умови направлення замовником на адресу виконавця, зазначену у цьому договорі, не пізніше ніж за 30 днів до бажаної дати припинення строку дії цього договору заяви про дострокове припинення дії цього договору із зазначенням місця та реквізитів особи (прізвища, ім'я, по-батькові) особи, уповноваженої отримати документи від виконавця, що підлягають поверненню.

Судом встановлено, що, відповідно до п. 10.2 Договору № 10742 від 20.04.2015, Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» направило на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» (адреса зазначена у Договорі № 10742 від 20.04.2015 та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) заяву про розірвання договору (вих. № 8566 від 25.12.2015), в якій просило вважати Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 розірваним з 31 календарного дня з дати отримання цієї заяви, а також повернути сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 164880 грн. 00 коп.

Тобто, позивач скористався своїм правом, передбаченим п. 10.2 договору, на односторонню відмову від Договору № 10742 від 20.04.2015, та у погодженому сторонами порядку надіслав відповідачу заяву про розірвання вказаного договору.

При цьому, суд зазначає, що у заяві про розірвання договору позивачем не було зазначено реквізитів (прізвища, ім'я, по-батькові) особи, уповноваженої отримати документи від відповідача, що підлягають поверненню, як це передбачено у п. 10.2 договору. Однак, враховуючи твердження позивача, що він не замовляв у відповідача послуги (шляхом направлення письмових заявок), а відповідач не надавав відповідні послуги, зазначення позивачем у заяві про розірвання договору реквізитів (прізвища, ім'я, по-батькові) особи, уповноваженої отримати документи від виконавця, що підлягають поверненню, було неможливе.

Судом встановлено, що вказана заява позивача про розірвання Договору № 10742 від 20.04.2015 була отримана відповідачем 28.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 353, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

Таким чином, враховуючи дату отримання відповідачем заяви про розірвання договору - 28.12.2015, суд дійшов висновку, що укладений між позивач та відповідачем Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 є розірваним з 28.01.2016.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що право на односторонню відмову позивача від Договору № 10742 від 20.04.2015 визначено сторонами у договорі (п. 10.2 договору), та схвалення відповідачем заяви позивача про односторонню відмову від договору не вимагається, оскільки відмова від договору (право якої визначено умовами договору) є одностороннім правочином та не потребує погодження іншої сторони правочину.

Так само, не мають значення підстави односторонньої відмови позивача від Договору № 10742 від 20.04.2015, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не визначено, з яких саме конкретних підстав Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» може в односторонньому порядку відмовитись від договору, з огляду на що суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо необхідності зазначення у заяві про розірвання Договору № 10742 від 20.04.2015, яка була надіслана позивачу відповідачу, тих підстав для розірвання договору, які зазначені позивачем у позовній заяві, а саме у зв'язку з істотною зміною обставин (відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України).

Таким чином, з огляду на встановлений судом факт розірвання укладеного між сторонами Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 - з 28.01.2016, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» в частині позовних вимог про розірвання вказаного договору є необгрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду (22.03.2016 - відповідно до вхідного реєстраційного штампу суду) Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 був розірваний шляхом односторонньої відмови позивача від договору.

Що стосується позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» в частині стягнення грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп., суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Як встановлено судом, 21.04.2015 позивач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 94320 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 6312 від 21.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп., та грошові кошти у розмірі 70560 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 6311 від 21.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп., що разом становить 164880 грн. 00 коп. (належним чином засвідчені копії долучено позивачем до матеріалів справи).

При цьому, судом встановлено, що умовами укладеного між сторонами Договору № 10742 від 20.04.2015 не передбачено здійснення позивачем попередньої оплати за послуги, які будуть у майбутньому надані відповідачем.

Однак, незазначення сторонами у договорі можливості здійснення попередньої оплати не позбавляє замовника права здійснити попередню оплату за послуги, які виконавець у майбутньому повинен надати замовнику, та відповідно, виставлення виконавцем рахунків на оплату до фактичного надання послуг за договором не є порушенням умов договору.

При цьому, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовної заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп. (справа № 910/17305/15).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у справі № 910/17305/15, Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» вказувало на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору № 10742 від 20.04.2015 воно здійснило попередню оплату за послуги по зберіганню документів, проте визначені умовами Договору послуги Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» надані не були, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. При цьому, у справі № 910/17305/15 позивач стверджував, що він оплатив виставлені відповідачем рахунки, здійснивши попередню оплату послуг за Договором, проте як умови щодо необхідності здійснення передоплати останній не містив. З урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути з відповідача суму перерахованих коштів, як отримані ним безпідставно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 у справі № 910/17305/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 та набрало законної сили 26.11.2015, у позові Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» відмовлено.

Зокрема, відмовляючи у позові Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» у справі № 910/17305/15 суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сплачені ним кошти є безпідставно набутими відповідачем, оскільки вони сплачені на підставі укладеного між сторонами договору, який наразі не припинив свою дію.

Тобто, вказаним рішенням суду по суті було встановлено факт правомірного виставлення відповідачем рахунків на оплату та здійснення оплати позивачем до фактичного надання послуг відповідачем за Договором № 10742 від 20.04.2015 (попередня оплата).

Таким чином, грошові кошти у загальному розмірі 164880 грн. 00 коп. були правомірно сплачені позивачем на виконання укладеного між сторонами Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 на підставі виставлених відповідачем рахунку-фактури № 10742 від 20.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп. та рахунку-фактури № 10742/Х від 20.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп.

Розділом 3 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання відповідачем послуг, визначених у розділі 1 договору.

Зокрема, пунктом 3.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.1 договору, вказавши, що з метою організації прийому документів замовник надає виконавцю письмову заявку з зазначенням бажаного строку передачі документів на зберігання, орієнтовного обсягу документів (обсяг документів визначається кількістю коробів), адресу, за якою знаходяться документи (п. 3.1.1 договору); в день завершення упорядкування документів, але не пізніше одного місяця, виконавець надає замовнику акт приймання-передачі документів, в якому вказують назву та кількість документів, номер коробу, в яких розміщені документи, кількість коробів, що передаються згідно з актом приймання-передачі (п. 3.1.3 договору).

Пунктом 3.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.3 договору, вказавши, що замовник надає заявку в письмовому вигляді виконавцю з зазначенням переліку документів, які необхідні замовнику у вигляді перших примірників чи їх копій. Замовник визначає в заявці бажані дату, час та місце отримання документів (п. 3.2.1 договору); факт передачі документів від виконавця замовнику в рамках надання виконавцем послуги, визначеної п. 1.2.3. цього договору, стверджується актом тимчасової передачі документів (п. 3.2.3 договору); після отримання повідомлення замовника згідно п. 3.2.4. цього Договору, виконавець забезпечує отримання та передачу документів (коробів з документами) до приміщення для зберігання документів згідно акту прийому-передачі (п. 3.2.5 договору).

Таким чином, належним доказом здійснення позивачем замовлення за Договором № 10742 від 20.04.2015, у зв'язку з чим у відповідача виникає обов'язок виконати таке замовлення, є письмова заявка Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк».

Однак, сторонами не надано суду доказів звернення позивача із письмовим замовленням до відповідача на підставі Договору № 10742 від 20.04.2015.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що позивач усно надав йому замовлення на організацію перевезення вантажу, у зв'язку з чим відповідачем було замовлено послугу у Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранс-експрес» про організацію перевезення вантажу позивача 23.04.2015 та сплачено штраф за відмову від автомобіля в день завантаження (за простій автомобіля) у розмірі 2500 грн. 00 коп. у зв'язку з відмовою позивача завантажити документи.

Однак належних доказів, які б підтверджували факт здійснення позивачем вказаного замовлення (а саме замовлення у письмовій формі відповідно до умов договору) відповідачем суду не надано, з огляду на що суд вважає необгунтованим посилання відповідача на положення ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України.

При цьому, у розділі 3 Договору № 10742 від 20.04.2015 передбачено, що у випадку передачі позивачем документів відповідачу сторони складають акт приймання-передачі документів (п. 3.1.3 договору) та у випадку передачі документів від відповідача до позивача сторонами складається акт тимчасової передачі документів (п. 3.2.3 договору).

Однак, доказів складення вказаних актів відповідачем суду не надано, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що вказані послуги позивачем не замовлялись та відповідачем позивачу не надавались.

Крім того, відповідно до п. 5.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 не пізніше передостаннього робочого дня звітного місяця, в якому виконавцем надавалася замовнику хоча б одна з послуг, визначених п. п. 1.2.1.-1.2.4. цього Договору, виконавець надає замовнику два примірники акту прийому-передачі послуг.

Згідно з п. 5.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 в акті прийому-передачі послуг, виконавцем обов'язково зазначається детальна розшифровка наданих послуг, яка обчислюється на підставі даних заявки (заявок) замовника даних виконавця, що підтверджують факт виконання кожної з заявок замовника протягом місяця, в якому надавались послуги.

Відповідно до п. 5.3 Договору № 10742 від 20.04.2015 замовник зобов'язаний протягом 10 (Десяти) робочих днів з моменту отримання акту прийому-передачі послуг, підписати акт прийому передачі послуг, скріпити його печаткою замовника та направити один примірник акту прийому-передачі послуг виконавцю.

Тобто, належним та допустимим доказом факту надання відповідачем послуг за Договором № 10742 від 20.04.2015 є акт прийому-передачі послуг, який складається на підставі наданих позивачем заявок.

Однак, відповідачем не надано суду актів прийому-передачі послуг, складених між сторонами на виконання умов Договору № 10742 від 20.04.2015.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що послуги, які визначені у розділі 1 Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 в межах строку дії вказаного договору, позивачем не замовлялись, а відповідачем, відповідно, не надавались.

Протилежного відповідачем суду належними та допустимими доказами не доведено.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так як суд встановив, що Договір № 10742 від 20.04.2015 припинився, та в межах строку його дії жодних замовлень (заявок) на надання послуг позивач відповідачу не надавав, а відповідач не надавав позивачу послуги, передбачені договором, суд дійшов висновку, що після припинення дії Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 сплачені позивачем грошові кошти у загальному розмірі 164880 грн. 00 коп. є такими, що зберігаються відповідачем без достатньої правової підстави.

Тобто, грошові кошти у загальному розмірі 164880 грн. 00 коп. були правомірно перераховані Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» на підставі Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015, водночас, після припинення вказаного договору та у зв'язку із встановленим судом факту відсутності у позивача будь-яких зобов'язань щодо оплати послуг, передбачених умовами Договору № 10742 від 20.04.2015 (оскільки такі послуги позивачем не замовлялись, та відповідачем не надавались), грошові кошти у розмірі 164880 грн. 00 коп. є такими, що безпідставно зберігаються відповідачем та підлягають поверненню позивачу.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська архівна компанія - Архів» (01001, м. Київ, вул. Прорізна, буд. 9, літ. А, приміщення 20; ідентифікаційний код: 38322218) на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (83001, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, буд. 125; ідентифікаційний код: 19388768) грошові кошти у розмірі 164880 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2437 (дві тисячі чотириста тридцять сім) грн. 20 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.05.2015

Суддя І.М. Отрош