РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/6312/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про відшкодування шкоди у розмірі 8 931,25 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Макєєв В.М. (довіреність № 0115-334 від 30.12.2015)

від відповідача: Петрик Г.Г. (довіреність № 137 від 28.12.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 8931,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0111-13-00158 від 19.06.2013, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому позивачу, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993, ст. 1191 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого відбулась ДТП, не була застрахована у встановленому чинним законодавством України порядку, а тому позивач вказує, що згідно із приписів ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2016 порушено провадження по справі № 910/6312/16 та призначено її до розгляду 21.04.2016.

19.04.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечив, посилаючись на наступне:

Потерпілий, який отримав відшкодування за договором майнового страхування не може передати свої права страховику, передбачені підпунктом "а" пункту 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки, він їх не набуває в силу положень п. 41.3. даного Закону;

позивач не є потерпілим в розумінні Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому не набуває права на отримання відшкодування з цього фонду згідно із підпунктом "а" пункту 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів";

положення п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виключають можливість отримання позивачем відшкодування за рахунок фонду захисту потерпілих.

В судове засідання 21.04.2016 з'явився представник позивача, надав суду документи по справі.

Представник відповідача в судове засідання 21.04.2016 не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи №910/6312/16 відкладено на 17.05.2016.

16.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення на відзив відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 17.05.2016 надав пояснення по суті позову, підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.05.2016 надав пояснення по суті заперечень на позов.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 17.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0111-13-00158, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та додатковим обладнанням (КАСКО); відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованим транспортним засобом - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія (ДЦВ); життям здоров'ям та/або працездатністю застрахованих осіб - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності з водієм та пасажирами (ДНВ). Строк дії договору з 08.07.2013 по 07.07.2014.

У відповідності до розділу 2 частини 2 договору страховим випадком за даним договором є втрата, знищення або пошкодження застрахованого транспортного засобу, зокрема, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2013 (справа №755/23124/13-п), довідки № 9266794 про дорожньо-транспортну пригоду, ОСОБА_4, 16.09.2013, керуючи автомобілем "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Києві під час зупинки по вул. П. Запорожця, 14, перед відкриттям дверей не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди для інших учасників руху, що призвело до наїзду автомобіля "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2

Згідно із довідкою № 9266794, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 пункту 15.13 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вищевказаної постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2013 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

17.09.2013, у зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Згідно із рахунком №014014/170920131 від 17.09.2013, вартість відновлювально-ремонтних робіт транспортного засобу "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 9571,25 грн.

Страховим актом № ДККА-30892 від 20.09.2013 пошкодження транспортного засобу марки "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, що відбулась 16.09.2013, визнано позивачем страховим випадком та визначено, що розмір страхового відшкодування складає 8931,25 грн.

Згідно із платіжним дорученням №16828 від 23.09.2013 позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 8931,25 грн.

Враховуючи те, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 8931,25 грн., а цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не була застрахована у встановленому чинним законодавством України порядку, позивачем заявлено про стягнення з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 8931,25 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як встановлено судом вище, згідно із договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0111-13-00158 від 19.06.2013 у позивача було застраховано майнові інтереси страхувальника (ОСОБА_3), пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зокрема, у разі настання страхового випадку - втрата, знищення або пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Положеннями частини 1 статті 354 Господарського кодексу України визначено що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення викладені у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із проведеним розрахунком та складеним страховим актом № ДККА-30892 від 20.09.2013 розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі рахунку №014014/170920131 від 17.09.2013.

На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0111-13-00158 від 19.06.2013, внаслідок настання 16.09.2013 страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем згідно із проведеним розрахунком розміру страхового відшкодування та складеним страховим актом № ДККА-30892 від 20.09.2013 здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику у загальному розмірі 8931,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16828 від 23.09.2013.

Наявні в матеріалах справи рахунок №014014/170920131 від 17.09.2013, страховий акт № ДККА-30892 від 20.09.2013, платіжне доручення №16828 від 23.09.2013 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

Визначений позивачем розмір страхового відшкодування відповідач не заперечує.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у даних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика та останній виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Щодо посилань позивача на положення ст. 1191 ЦК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Для застосування ст. 1191 ЦК України необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Відтак, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", а не ст. 1191 ЦК України, на яку посилається позивач.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №3-303гс15.

Таким чином, позивач, виплативши страхувальнику страхове відшкодування отримав право вимоги від страхувальника до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування.

У відповідності до довідки № 9266794 про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 16.09.2013 відбулась з вини водія транспортного засобу "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4

Вина особи, яка керувала автомобілем "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку (постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2013 у справі №755/23124/13-п),).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП - 16.09.2013 застрахована не була.

Згідно із п. 39.1. ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV від 01.07.2004, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", основним завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Підпунктом "а" пункту 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У п. 1.7 ст. 1 вказаного Закону України міститься визначення забезпеченого транспортного засобу - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відтак, з вищенаведених положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" випливає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Як встановлено судом вище, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 - водія транспортного засобу "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодженого при ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська страхова група" згідно із договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0111-13-00158 від 19.06.2013.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до позивача в межах суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до МТСБУ на суму фактичних витрат у розмірі 8931,25 грн. відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Наведені висновки суду узгоджуються із судовою практикою, про що свідчать постанови Вищого господарського суду України від 24.02.2016 у справі №910/20022/15, від 23.04.2015 у справі №910/9212/14, від 15.04.2013 у справі № 5011-36/11439-2012, від 16.08.2011 у справі №47/48.

З огляду на наведене, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на підставі пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхового відшкодування у розмірі 4732,69 грн. визнаються судом обґрунтованими.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, у відповідності до п. 38.2. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", після сплати страхового відшкодування відповідач має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Щодо тверджень відповідача про те, що потерпілий, який отримав відшкодування за договором майнового страхування не може передати свої права страховику, передбачені підпунктом "а" пункту 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки він їх не набуває в силу положень п. 41.3. даного Закону, то суд вважає їх безпідставними, оскільки, позивач є особою, що відшкодувала шкоду страхувальнику (водію пошкодженого транспортного засобу "Honda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2) за договором страхування добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0111-13-00158 від 19.06.2013 та в силу положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" набула право вимоги до винної особи та виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. З огляду на положення статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" не заслуговують на увагу і посилання відповідача на те, що у позивача відсутнє право на отримання відшкодування, оскільки, він не має статусу потерпілого у розумінні Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Посилання відповідача на положення п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що на думку відповідача містять обмеження стосовно кола осіб, яким МТСБУ може бути виплачено таке відшкодування, визнаються судом помилковими, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Тобто, положення п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює порядок виплати страхового відшкодування саме страховиком (страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених даним Законом та Законом України "Про страхування"), в той час як, МТСБУ здійснює регламентні виплати у випадках, передбачених статтею 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому пункт 36.4 ст. 36 вказаного Закону України не стосується регламентних виплат, які здійснює МТСБУ та не може застосуватись у даному випадку.

Суд, також не приймає до уваги посилання відповідача на Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах від 07.08.2014 №320/2014, затвердженого протоколом президії Моторного (транспортного) страхового бюро України від 17.11.2014 №47/2014, оскільки, наведене положення діє з 2014 року, в той час як, дорожньо-транспортна пригода відбулась у вересні 2013 року.

Доказів, які б підтвердили відсутність у Моторного (транспортного) страхового бюро України зобов'язання по виплаті позивачу страхового відшкодування у розмірі 8931,25 грн. відповідачем не надано.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група".

З огляду на наведене, суд задовольняє позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 8931,25 грн.

Судовий збір за розгляд позову відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 8; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, будинок 32, літера А, ) суму страхового відшкодування у розмірі 8931,25 грн., судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2016.

Суддя С.О. Турчин