ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

18.05.2016р. Справа № 5006/17/13/2012

за скаргою від 01.04.2016р. №1-14/549 Державного підприємства Дзержинськвугілля,

м.Дзержинськ

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання судового наказу по справі №5006/17/13/2012

за позовом Державного підприємства Регіональні електричні мережі, Київська область,

м.Вишгород в особі Донецької філії, м.Димитрів

до відповідача Державного підприємства Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ

про стягнення заборгованості за спожиту активну електроенергію у сумі 66959952,94 грн., заборгованості за реактивну електроенергію у сумі 103197,87 грн., пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в сумі 3300299,73 грн., 3% річних у розмірі 637540,25 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 397428,27 грн., а разом 71398419,06 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1-по дов.

від ДВС: ОСОБА_2 - по дов.

В засіданні суду брали участь:

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.07.2012р. у справі №5006/17/13/2012 позовні вимоги Державного підприємства Регіональні електричні мережі, м.Вишгород, Вишгородський район Київської області в особі Донецької філії ДП Регіональні електричні мережі, м.Донецьк до Державного підприємства Дзержинськвугілля, Донецька область, м.Дзержинськ про стягнення заборгованості за спожиту активну електроенергію у сумі 66959952,94грн., заборгованості за реактивну електроенергію у сумі 103197,87грн., пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в сумі 3300299,73грн., 3 % річних у розмірі 637540,25грн., інфляційних нарахувань у розмірі 397428,27грн., а разом 71398419,06грн. задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 66959952,94грн. заборгованості за активну електроенергію, 103197,87грн. заборгованості за реактивну електроенергію, 1650149,87грн. пені, 636763,70грн. 3% річних, 397428,26грн. інфляційних нарахувань, 64380грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог вказаним судовим рішенням відмовлено.

06.08.2012р. господарським судом Донецької області видано відповідні накази про примусове виконання рішення суду від 26.07.2012р. у справі №5006/17/13/2012.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.02.2016р. справа №5006/17/13/2012 була частково відновлена.

05.04.2016р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга від 01.04.2016р. №1-14/549 Державного підприємства Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання судового наказу по справі №5006/17/13/2012.

Зокрема, згідно резолютивної частини скарги від 01.04.2016р. №1-14/549 Державним підприємством Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ заявлені вимоги про:

- визнання постанови про арешт коштів боржника від 14.01.2016р. №33925477 недійсною, а дій державного виконавця незаконними.

В судовому засіданні 18.05.2016р. відповідачем було надано письмові пояснення до скарги, згідно яких також заявлено вимоги про зобовязання ВДВС вчинити дії, направлені на зняття арешту з коштів боржника, накладеного постановою державного виконавця від 14.01.2016р. №33925477 та скасувати відповідну постанову.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в засіданні суду 18.05.2016р. надав матеріали виконавчого провадження з виконання рішення суду по справі №5006/17/13/2012. Одночасно, ВДВС повідомлено суд про безпідставність заявлених відповідачем вимог.

Державне підприємство Регіональні електричні мережі, м.Вишгород, Вишгородський район Київської області в особі Донецької філії ДП Регіональні електричні мережі, м.Донецьк в судові засідання не зявилося, будь-яких пояснень по суті скарги не надало.

Розглянувши скаргу від 01.04.2016р. №1-14/549 Державного підприємства Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ, заслухавши пояснення відповідача та ДВС, господарський суд встановив:

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 ОСОБА_3 України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України Про виконавче провадження.

При цьому, за змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як встановлено, 06.08.2012р. господарським судом Донецької області видано відповідні накази про примусове виконання рішення суду від 26.07.2012р. у справі №5006/17/13/2012.

Згідно ст.ст.1, 2 Закону України Про виконавче провадження та ст.115 Господарського процесуального кодексу України виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

На підставі ст.25 Закону України Про виконавче провадження та з урахуванням приписів наведених норм, на державного виконавця покладено обовязок прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

17.08.2012р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Донецької області по справі №5006/17/13/2012, виданого 06.08.2012р.

14.01.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти та інші цінності, які належать Державному підприємству «Дзержинськвугілля», у межах суми 66959952,94 грн., що знаходяться на всіх рахунках і вкладах чи на зберіганні в банківських установах: ПАТ КБ «ТК Кредит», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», філія Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», окрім рахунків захищених відповідно до Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованнями» та інших рахунків, захищених відповідно до закону.

Крім цього, 14.01.2016р. державним виконавцем також було винесено постанови про розшук майна боржника, про зупинення виконавчого провадження з виконання судового рішення по справі №5006/17/13/2012.

Виходячи зі змісту скарги від 19.02.2016р. №1-14/301 (з урахуванням письмових доповнень, що надійшли до суду 18.05.2016р.), Державне підприємство Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ стверджує про неправомірність постанови від 14.01.2016р. про арешт коштів боржника, враховуючи, що внаслідок такого арешту відповідач для подолання загрози затоплення діючих шахтних горизонтів не має змоги закупити насосні агрегати, які необхідні для відкачки шахтних вод, необхідні матеріали та обладнання для безперебійної роботи шахт, що призводить до повної зупинки діяльності підприємства, невиплати заробітної плати працівникам тощо.

При цьому, виходячи з того, що ухвалою господарського суду Донецької області від 11.02.2016р. по справі №5006/17/13/2012 відстрочено виконання відповідного рішення суду до 31.12.2016р., за твердженням відповідача, арешт коштів та інших належних йому цінностей на теперішній час є недоцільним.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Звернення стягнення на майно боржника згідно із ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України заявником доказів невідповідності оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника вимогам закону до матеріалів справи не надано, судом не встановлено.

Одночасно, ані Господарський процесуальний кодекс України, ані Закон України „Про виконавче провадження не надає повноважень відповідному суду вчиняти певні дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження (зокрема, замість державного виконавця відкривати або закінчувати виконавче провадження, знімати арешт тощо).

За таких обставин, скарга від 19.02.2016р. №1-14/301 (з урахуванням письмових доповнень, що надійшли до суду 18.05.2016р.) Державного підприємства Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання судового наказу по справі №5006/17/13/2012 в частині вимог про визнання постанови про арешт коштів боржника від 14.01.2016р. №33925477 недійсною, а дій державного виконавця незаконними, скасування постанови, підлягає залишенню без задоволення.

Статтею 121 Господарського процесуального кодексу України надане суду право відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, і у виняткових випадках, залежно від обставин справи.

Згідно ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

За приписом п.7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012р. №9 відстрочка виконання рішення суду це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм, внаслідок надання судом відповідачу відстрочки виконання рішення суду по справі №5006/17/13/2012 згідно з ухвалою від 11.02.2016р., фактично виконання рішення суду відкладено до 31.12.2016р., тобто, примусове виконання рішення суду по справі не може відбутися раніше 31.12.2016р.

При цьому, підставою для надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду стали встановлені судом певні обставини, які робили неможливим негайне виконання судового рішення по справі №5006/17/13/2012.

Як вказувалося вище, оскаржуваною постановою державного виконавця було накладено арешт на кошти та інші цінності, які належать Державному підприємству «Дзержинськвугілля», у межах суми 66959952,94 грн., що знаходяться на всіх рахунках і вкладах чи на зберіганні в банківських установах: ПАТ КБ «ТК Кредит», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», філія Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», окрім рахунків захищених відповідно до Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованнями» та інших рахунків, захищених відповідно до закону.

Згідно з наданою до матеріалів справи інформаційною довідкою від 17.05.2016р. №56/51-1 щодо статусу розрахункових рахунків, що рахуються за ДП «Дзержинськвугілля», станом на 17.05.2016р. рахунки відповідача, відкриті у ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ КБ «ТК Кредит», ПАТ «Державний ощадний банк України» арештовані. При цьому, операції по рахунках відповідача, відкритих у ПАТ «КБ «Надра», ПАТ «Банк «Камбіо», не проводяться у звязку з прийняттям рішень про ліквідацію даних банківських установ. Ще два рахунки, які обліковуються за ДП «Дзержинськвугілля» у Донецькій філії ПАТ «Державний ощадний банк України», призначені для здійснення експортних операцій. Одночасно, два рахунки Державного підприємства «Дзержинськвугілля», відкриті у Держказначействі за наступним призначенням: бюджетні кошти поповнення обігових коштів або збільшення статутних фондів вугледобувних підприємств для погашення заборгованості із заробітної плати працівникам, що утворилася на 01.01.2016р., а також державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції.

Таким чином, за висновками суду, відповідач фактично позбавлений права володіти належним йому майном у той час як фактичне примусове виконання судового рішення по справі №5006/17/13/2012 не відбувається внаслідок відкладення його виконання судом.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних відносин рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», згідно якого втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, як наголошено Європейським судом, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі «Прессос Компанія ОСОБА_4 та інші проти Бельгії» від 20.11.1995р.).

Тобто, фактично за наявності відкладення виконання судового рішення по справі №5006/17/13/2012 до 31.12.2016р., відповідач внаслідок арешту коштів позбавлений можливості здійснювати самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, з метою досягнення економічних і соціальних результатів, одержання прибутку, що, в свою чергу, призводить до подальшого невиконання судового рішення, порушує «справедливий баланс» між обраним ВДВС заходом (арешт коштів та інших цінностей боржника) та відповідною метою (виконання рішення суду).

Відповідно до ч.2 ст.8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується. Держава за змістом ч.4 ст.13 ОСОБА_3 України прийняла на себе зобовязання, через свої органи, забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, встановивши рівність всіх субєктів власності перед законом.

Згідно ст.129 ОСОБА_3 України одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду. Статтею 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів визначено поняття обовязковість судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Аналогічні за змістом висновки містяться в інших рішеннях Європейського суду з прав людини , а саме у справі "Голдер проти Сполученого Королівства ( від 21 лютого 1975 року), Шмалько проти України.

Крім того, статтями 8, 9 ОСОБА_3 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.43 ОСОБА_3 України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.49р. N95, ратифікованої Україною 04.08.61р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

За змістом відомостей, що містяться у довідці від 17.05.2016р. №5-54/751, яка підписана директором з економіки та фінансів та головним бухгалтером ДП «Дзержинськвугілля» на підприємстві утворилася заборгованість із заробітної плати: за січень 2016р. 14216 тис.грн., за лютий 2016р.-14424 тис.грн., за березень 2016р.-14720 тис.грн. Одночасно, заборгованість з єдиного соціального внеску збільшилася на 11799 тис.грн., з податків на 5693 тис.грн., за електроенергію на 92013 тис.грн.

Таким чином, за висновками суду, замість забезпечення реальної гарантії виконання рішення суду по справі №5006/17/13/2012 арешт, вжитий державним виконавцем згідно постанови від 14.01.2016р., фактично ускладнює ведення відповідачем господарської діяльності, погіршення його матеріального становища.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає за доцільне зобовязати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії, направлені на зняття арешту з коштів та інших цінностей боржника, накладеного постановою державного виконавця від 14.01.2016р. №33925477, внаслідок чого скарга від 01.04.2016р. №1-14/549 Державного підприємства Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ в цій частині вимог підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу від 01.04.2016р. №1-14/549 Державного підприємства Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання судового наказу по справі №5006/17/13/2012 задовольнити частково.

Зобовязати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії, направлені на зняття арешту з коштів та інших цінностей, які належать Державному підприємству «Дзержинськвугілля», у межах суми 66959952,94 грн., що знаходяться на всіх рахунках і вкладах чи на зберіганні в банківських установах: ПАТ КБ «ТК Кредит», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», філія Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», окрім рахунків захищених відповідно до Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованнями» та інших рахунків, захищених відповідно до закону.

В задоволенні решти вимог, викладних у скарзі від 01.04.2016р. №1-14/549 Державного підприємства Дзержинськвугілля, м.Дзержинськ, відмовити.

Суддя Г.В. Левшина