ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 травня 2016 року Справа № 903/1074/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГольцової Л.А.(доповідач),
суддів:Іванової Л.Б., Картере В.І.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська факторингова компанія"
на рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2015
та на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2016
у справі№ 903/1074/15
господарського судуВолинської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" Костенка Ігоря Івановича
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Доброслав-Луцьк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська факторингова компанія",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачаТовариство з обмеженою відповідальністю "Дорсервіс Луцьк",
провизнання недійсними договорів
ВСТАНОВИВ:

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Постановою правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у тому числі платіжних доручень.

Відповідно до п. 3.8. вказаної Інструкції, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Пунктом 2.21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Скаржником в якості доказу сплати судового збору до касаційної скарги додано платіжне доручення № 245 від 06.04.2016, в якому у графі "Призначення платежу" зазначено: "За подання касаційної скарги без ПДВ".

Таким чином, графа "Призначення платежу" вказаного платіжного доручення не містить відомостей про те, по якій саме справі та за оскарження якого саме процесуального документу сплачено судовий збір.

З огляду на викладене, додане до касаційної скарги платіжне доручення №245 від 06.04.2016 не можна вважати належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська факторингова компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2015 та на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 у справі №903/1074/15 повернути скаржнику.

Головуючий суддя Л.А. Гольцова

Судді Л.Б. Іванова

В.І. Картере