РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016Справа №910/5940/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія

«Гапоненко Роман і партнери»

до Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство «Поліграфкнига»

про стягнення 18 000,00 грн.

Суддя Андреїшна І.О.

Представники сторін:

від позивача: Кавалець Л.П.

від відповідача: Андрійченко О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва переданий позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» до Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство «Поліграфкнига» про стягнення збитків (упущеної вигоди) у розмірі 18 000,00 грн., у зв'язку з відмовою укласти договір про надання юридичних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 р. порушено провадження у справі № 910/5940/16, розгляд якої призначено у судовому засіданні за участю представників сторін на 20.04.2016 р.; зобов'язано сторін надати суду певні документи та пояснення.

15.04.2014 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 20.04.2016 р. надав суду документи на виконання вимог ухвали, які залучено до матеріалів справи; надав оригінали документів, доданих до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні; підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.05.2015 р. надав суду документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи; визнав позовні вимоги частково.

10.05.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення до позовної заяви, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 11.05.2016 р. надав суду усні пояснення посуті спору; підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.05.2016 р. частково визнав позовні вимоги.

У судовому засіданні 11.05.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що між ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» та ПАТ «Автотранспортне підприємство «Поліграфкнига» була погоджена усно та письмово домовленість щодо укладення договору про надання юридичних послуг, згідно з якою позивач зобов'язувався надати відповідачу юридичні послуги щодо отримання останнім статусу платника єдиного податку 3-ї (третьої) групи з відсотковою ставкою єдиного податку, а відповідач оплатити такі послуги у визначеному розмірі. При цьому, письмове оформлення зазначеної домовленості здійснювалося у вигляді електронних листів (додано до матеріалів справи в роздрукованому вигляді).

Позивач пояснив, що на виконання зазначеної вище домовленості, представниками позивача проведено зустрічі з представниками відповідача та обговорено істотні умови майбутнього договору, а також надано останнім попередні консультації та здійснено ряд досліджень щодо вирішення питання отримання відповідачем статусу платника єдиного податку 3-ї (третьої) групи з відсотковою ставкою єдиного податку.

Зі слів позивача, з метою уникнення для відповідача негативних наслідків у вигляді грошових витрат, оформлення його переходу на єдиний податок необхідно було здійснити до 15 березня 2016 року. Також, відповідачу було надіслано погоджений проект договору в електронному вигляді, що відображено в електронному листі від 02.03.2016 р.

Однак, після проведених зустрічей, наданих консультацій та здійснених досліджень, відповідач не уклав погоджений договір з позивачем.

Крім того, позивач пояснив, що відповідач скористався консультаціями та результатами досліджень позивача і самостійно отримав статус платника єдиного податку 3-ї (третьої) групи з відсотковою ставкою єдиного податку, про що позивач дізнався 17.03.2016 р., відповідно до інформації, наявної у відкритому Реєстрі платників єдиного податку на сайті Державної фіскальної служби України. Однак, позивачу про це не повідомив і намагався приховати зазначену інформацію, ввівши позивача в оману.

На останній електронний лист позивача від 17.03.2016 р. щодо укладення договору, відповідач взагалі не відповів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні умови або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Положення аналогічного змісту містяться і в ГК України (ч. 2 ст. 180).

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Таким чином, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати наміри особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

В результаті відмови відповідача від укладення договору, за твердженнями позивача, позивач зазнав збитків, окрема, не одержав доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). Відтак, позивач зазначив, що зазнав збитків на суму 18 000,00 грн., яка була обумовлена як вартість за надані юридичні послуги, і яку відповідач повинен був сплатити за договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив суду, що електронна пошта позивача, з якої здійснювалося електронне листування з відповідачем, є його офіційною електронною поштою. Так, згідно з договором № 56996/Н/358 на надання послуг від 18.10.2012 р., додатковою угодою № 3 від 06.10.2015 р. до договору № 56996/Н/358 на надання послуг від 18.10.2012 р. та додатковою угодою № 4 від 23.10.2015 р. до договору № 56996/Н/358 на надання послуг від 18.10.2012 р., укладеними між Позивачем та ТОВ «Нік.Юей», позивачу надаються послуги з реєстрації та підтримки доменних імен, розміщення віртуальних веб-серверів в мережі Інтернет, у зв'язку з чим позивачу надається, зокрема, можливість організації імен електронної пошти.

Дійсність та офіційність електронного листування між позивачем та відповідачем підтверджується, зокрема, тим, що позивач надавав також інші юридичні послуги відповідачу і це зафіксовано в електронному листуванні та підтверджується письмовими документами.

Так, надіслання відповідачем електронних документів для надання юридичних послуг щодо підготовки відповіді на лист департаменту земельних ресурсів та інформація про сплату винагороди (частково) за цю послугу, відображені в електронному листуванні за 04 лютого, 23 лютого та 25 лютого 2016 року, факт надання та оплати зазначених юридичних послуг підтверджується актом надання послуг № 17 від 04.03.2016 р. та виписками з рахунку позивача.

Інформація щодо переходу відповідача на єдиний податку 3-ї (третьої) групи з відсотковою ставкою єдиного податку отримана позивачем з відкритого Реєстру платників єдиного податку, розміщеному на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України, адреса посилання httр://sfs.gоv.ua/rрер (роздрукована сторінка сайту додана до матеріалів справи).

Враховуючи вищенаведене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство «Поліграфкнига» про стягнення збитків (упущеної вигоди) у розмірі 18 000,00 грн., у зв'язку з відмовою укласти договір про надання юридичних послуг.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу приписів ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). До правових наслідків порушення зобов'язання належить, в тому числі, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

За приписами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Стаття 224 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, в тому числі, додаткові витрати: штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, тощо, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною. Аналогічні приписи встановлені в ст. 623 ЦК України.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні не одержаних доходів (упущеної вигоди і враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою дія цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є: 1) наявність збитків, 2) протиправність дій цієї особи, 3) причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, 4) вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Таким чином, позивач заявляючи вимоги про стягнення збитків, має довести наявність всіх елементів, які є підставою для настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування збитків.

В той же час, позивачем не надано суду належних доказів протиправних дій відповідача, існування причинного зв'язку між діями відповідача та збитками, а також вини відповідача у заподіянні збитків позивачу, з огляду на наступне.

Позивачем не доведено обов'язку відповідача укладати договір надання юридичних послуг.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач самостійно отримав статус платника єдиного податку 3-ї (третьої) групи з відсотковою ставкою єдиного податку.

Також суд зауважує, що в рахунку № 32 від 08.04.2016 р., який був виставлений позивачем в ході розгляду справи № 910/5940/16, було зазначено призначення платежу - «оплата за відмову в укладенні договору грошові збитки (упущену вигоду) згідно позовної заяви», тоді як умовами договору про надання юридичних послуг, на який посилається позивач, було передбачено вартість послуг за цим договором у розмірі 18 000,00 грн.

Оскільки позивачем не доведено чотири складові для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, то зазначений вище рахунок № 32 від 08.04.2016 р. є безпідставним.

Також позивачем не доведено того, що дії відповідача підпадають під ознаки правопорушення. Зокрема, нормами чинного законодавства України не закріплено обов'язку відповідача укладати договір з позивачем. Так, у відповідності до п. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

За приписами ч. 3 ст. 14 ЦК України, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Оскільки договір фактично не було укладено між сторонами, то у відповідача не виникає обов'язку здійснити оплату за цим договором та відповідно нести відповідальність у випадку невиконання даного зобов'язання. При цьому, невиконання зобов'язання за договором давало би можливість визнати діяльність відповідача протиправною та встановити його вину.

Крім того, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

З викладеного вбачається, що позивач не вчинив всіх необхідних дій, які він міг би об'єктивно вчинити, щоб своєчасно запобігти понесення ним збитків, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача і збитками позивача та недоведеність позовних вимог позивача в цій частині.

При цьому, відповідач визнав позовні вимоги позивача, частково сплативши виставлений позивачем рахунок на оплату № 32 від 08.04.2016 р. на суму 18 000,00 грн., у відповідності до платіжного доручення № 267 від 12.04.2016 р. на суму 9 000,00 грн. (із зазначенням призначення платежу - «Оплата за юридичні послуги згідно з рахунком № 32 від 08.04.2016 р.»).

Господарський суд не приймає дані доводи відповідача, оскільки у рахунку № 32 від 08.04.2016 р. та платіжному дорученні № 267 від 12.04.2016 р. містяться розбіжності в зазначенні призначення платежу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши надані сторонами докази та пояснення в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» до Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство «Поліграфкнига» про стягнення збитків (упущеної вигоди) у розмірі 18 000,00 грн. у зв'язку з відмовою укласти договір про надання юридичних послуг не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 16.05.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина