РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа № 910/3826/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області (далі - Комітет) до товариства з обмеженою відповідальністю "Нафком" (далі - Товариство) про зобов'язання укласти договір,

за участі представників:

позивача: Ющенко І.М., за довіреністю від 27 січня 2016 року № 2-17/343,

відповідача: Стельмаха Ю.М., за довіреністю від 2 грудня 2015 року № 4,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Комітет звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що Товариство, як замовник будівництва об'єкта за кодом 1251.9, ІІІ категорії складності, ухиляється від виконання встановленого Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов'язку щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 березня 2016 року порушено провадження в справі № 910/3826/16 та призначено її розгляд на 24 березня 2016 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 24 березня 2016 року відклав розгляд справи на 14 квітня 2016 року.

14 квітня 2016 року судом продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів за клопотанням позивача та відкладено розгляд справи на 12 травня 2016 року, про що винесено відповідну ухвалу суду.

Під час судового засідання 12 травня 2016 року представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові та додаткових письмових поясненнях, поданих до суду 11 травня 2016 року через канцелярію Господарського суду міста Києва.

Представник відповідача в призначеному судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, поданому ним до суду 13 квітня 2016 року. В основу заперечень Товариства покладено той факт, що договір про пайову участь укладається сторонами до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, а відсутність затвердженого позивачем розрахунку та порядку використання коштів пайової участі до введення об'єкта в експлуатацію унеможливлювало укладання спірного правочину.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством було проведено реконструкцію недобудованої виробничої бази тресту «Броварисільбуд» під виробництво стінових виробів у місті Бровари Київської області, корпусу виробництва пластикових карток.

17 квітня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області зареєстровано декларацію № КС 59 про готовність вказаного об'єкта до експлуатації.

Рішенням Броварської міської ради Київської області від 18 квітня 2013 року № 928-32-06 було затверджено «Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бровари» (далі - Положення). Додатком №1 до вказаного Положення був затверджений типовий Договір про пайову участь (внесок) замовника будівництва у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бровари.

Відповідно до пункту 1.5 Положення питання відносно зобов'язання замовника будівництва щодо пайової участі в розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бровари обумовлюються в містобудівних умовах і обмеженнях забудови земельної ділянки, що перебуває у володінні чи користуванні такого замовника.

Пунктом 2.3 Положення встановлено граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту для нежитлових будівель та споруд, який відповідає визначеному законом граничному розміру 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта.

Згідно пункту 3.2 Положення договір про пайову участь (внесок) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бровари укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Договір укладається на підставі звернення замовника про укладення правочину та доданих документів (пункт 3.4. Положення).

Позивач листом від 30 травня 2014 року № 2-6/1868 запропонував відповідачу звернутись до Комітету для укладення договору про пайову участь. Вказаний лист був отриманий Товариством, проте залишений без відповіді.

У подальшому листом від 8 червня 2015 за № 2-6/2169 Комітет повторно звернувся до відповідача з проханням виконати свій обов'язок щодо укладення договору про пайову участь та надав два екземпляра проекту договору.

Оскільки після отримання вказаних листів Товариство не звернулось до позивача із пропозицією укласти спірний правочин, Комітет звернувся до суду з даним позовом про зобов'язання відповідача укласти договір про пайову участь (внесок) замовника у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Бровари.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За приписами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Укладення господарського договору, за приписами частини 3 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно частин 1, 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 40 Закону визначено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно частині 9 статті 40 Закону договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Аналогічні вимоги закріплені в пункті 3.2 Положення.

При цьому, приписи вказаної норми, які визначають граничний термін для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (не пізніше дати прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), є імперативними, тобто підлягають обов'язковому виконанню всіма учасниками спірних правовідносин, а не лише відповідачем як замовником будівництва. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України в справі № 909/947/15 від 29 березня 2016 року та в справі № 911/4538/15 від 22 березня 2016 року.

Однак ні позивач, ні відповідач не ініціювали укладення спірного договору у визначені законом строки.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

За приписами частини 5 статті 39 Закону датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Як встановлено судом, 17 квітня 2013 року було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, у той час, як Положення позивача, на підставі якого останній просить укласти спірний договір, було затверджено лише 18 квітня 2013 року.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 40 Закону встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Розмір пайової участі встановлюється органами місцевого самоврядування. З наявної в матеріалах справи копії рішення Броварської міської ради Київської області від 16 лютого 2012 року вбачається, що Комітет отримав дозвіл визначати розмір пайової участі, проте протягом встановленого Законом строку укладення спірного правочину такий розмір позивачем встановлений не був, що унеможливлювало укладення вказаної угоди.

За змістом частини 9 статті 40 Закону невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Однак у проекті договору, який позивач просить зобов'язати відповідача укласти в судовому порядку, та у його додатках такий розрахунок відсутній.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги, що Положення затверджено позивачем 18 квітня 2013 року, пропозиції укласти спірний правочин Комітетом були ініційовані лише у травні та червні 2015 року, а також враховуючи приписи частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", суд дійшов висновку про відсутність правових підстав укладення спірного договору, у редакції, запропонованій позивачем, після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, що також суперечить вимогам названого Закону. Таким чином даний позов не підлягає задоволенню.

За змістом частини 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладаються на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, у даному випадку на позивача.

Керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17 травня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко