ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р.Справа № 922/759/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія
про стягнення коштів у розмірі 403 328,72 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за дов. № 14/182 від 15.07.2014 року.

відповідача - ОСОБА_2, за дов. № 2/2016/юр. від 21.04.2016 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", про стягнення 381 018,58 грн. інфляційних втрат та 22 310,14 грн. 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 6 050,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов'язання за договором № 14/1906/11 на купівлю-продажу природного газу від 30 вересня 2011 року та рішення господарського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року по справі № 922/5276/14.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 березня 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/759/16 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 13 квітня 2016 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє ухвалою господарського суду Харківської області від 26 квітня 2016 року до 17 травня 2016 року.

В призначене судове засідання 17 травня 2016 року представники сторін з'явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 13777 від 25 квітня 2016 року).

В судовому засіданні 17 травня 2016 року представники сторін не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30 вересня 2011 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 14/1906/11 на купівлю-продаж природного газу.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, (далі - споживачам покупця) та використовується теплогенеруючими (теплопостачальними) підприємствами на власні потреби та втрати.

Продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 4291,0 тис.куб.м. (чотири мільйони двісті дев'яносто одна тисяча куб.м), у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб м.). Обсяг газу, що планується передати за цим договором (далі - планований обсяг), можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п. 2.1, 2.1.1 договору).

Покупець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (п. 3.1 договору).

Ціна газу за 1000 куб.м. природного газу становить 3 382,00 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 382,00 грн., крім того цільової надбавки - 2% та ПДВ - 0%, всього з цільовою надбавкою та ПДВ - 3 449,64 грн. До ціни газу додається загальний тариф на послуги з транспортування природного газу, який становить 302,30 грн., крім того ПДВ - 20% - 60,46 грн., всього з ПДВ - 362,76 грн. (додаткова угода № 2 від 11 жовтня 2011 року до договору на купівлю-продаж природного газу від 30 вересня 2011 року № 14/1906/11).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу. За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п.п. 6.1, 7.1 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2011 року до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуги з його транспортування - до повного погашення заборгованості.

Додатковою угодою № 3 від 31 липня 2012 року до договору на купівлю-продажу природного газу № 14/1906/11 від 30 вересня 2011 року, сторони погодили вважати договір № 14/1906/11 від 30 вересня 2011 року таким, що припинив свою дію в частині передачі природного газу з 01 січня 2012 року.

17 грудня 2012 року рішенням господарського суду Харківської області у справі № 5023/4690/12 за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП БРР "Балаклійські теплові мережі" про стягнення 953 044,39 грн., позовні вимоги задоволено стягнуто з відповідача на користь позивача 580 000,00 грн. основної заборгованості, 140 741,43 грн.пені, 182 616,15 грн. штрафу, 29 824,98 грн. 35 річних, 19 861,83 грн. інфляційних втрат та 19 061,00 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року у справі № 922/5276/14 за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про стягнення 96 213,20 грн. позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 31 065,62 грн. 3% річних (за період по 13 червня 2014 року), 65 147,58 грн. (інфляційних втрат за період по 13 червня 2014 року та інфляційні за період по травень 2014 року) та 1 924,26 грн. судового збору.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати за період з червня 2014 року по червень 2015 року та 3% річних за період з 14 червня 2014 року по 24 вересня 2015 року.

16 грудня 2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (сторона четверта), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона п'ята) було укладено договір № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04 червня 2015 року № 375.

Предметом вказаного вище договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджет місцевим бюджетам, визначеною пунктом 16 статті 14 та статтею 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік) (далі - субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 04 червня 2015 року № 375 (п. 1 даного договору).

Відповідно до п. 7 даного договору, сторона четверта (відповідач по справі) перераховує на рахунок сторони п'ятій (позивач по справі) кошти у сумі 580 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20% на транспортування природного газу 9 198,10 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2011 рік згідно з договором від 30 вересня 2011 року № 14/1906/11

З метою виконання договору сторони зобов'язуються, зокрема не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (п.п. 2 п. 11 договору № 432/375-в від 16 грудня 2015 року).

Крім того, відповідно до п. 16 договору № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04 червня 2015 року № 375 від 16 грудня 2015 року, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Як вбачається з платіжного доручення № 5 від 22 грудня 2015 року позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 580 000,00 грн. з призначенням платежу Зг.п.16 ст14 ст 323 У про ДБУ на 15 р.п КМУ від 04.06.15 р. № 375 субв з ЗФДБ зг. д. п о. в № 432/375 в від 16.12.15 р. пог. заб. за пр. газ 11 р. зг. д № 14/1906/11 від 30.09.11 р. ПДВ на тран 9198,1 гр.

Як стверджує позивач, відповідач вартість отриманого природного газу у строки, передбачені договором № 14/1906/11 на купівлю-продаж природного газу від 30 вересня 2011 року, та на виконання вище вказаних рішень господарського суду Харківської області не сплатив, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з червня 2014 року по червень 2015 року та 3% річних за період з 14 червня 2014 року по 24 вересня 2015 року.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на зазначене, аналізуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем у справі договору за № 14/1906/11 на купівлю-продаж природного газу від 30 вересня 2011 року, суд визнав, що за своєю правовою природою даний договір є договором купівлі-продажу, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до умов спірного договору (п. 6.1), оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Як вже було зазначено, позивач вважає, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого газу в обумовлений сторонами строк не виконав, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 381 018,58 грн. інфляційних втрат та 22 310,14 грн. 3% річних.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України "Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню" від 04 червня 2015 року № 375 між сторонами разом з уповноваженими органами виконавчої влади та Державної казначейської служби було укладено договір № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 р. № 375.

Відповідно до умов вказаного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", що виникла за основним договором № 14/1906/11 на купівлю-продаж природного газу від 30 вересня 2011 року у розмірі 580 000,00 грн. на умовах пункту 16 статті 14 та статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Постанови Кабінету міністрів України "Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню" від 04 червня 2015 року № 375.

Як зазначалося вище в даному рішенні суду, відповідно до п.п. 2 п. 11 договору сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Крім того, п. 16 вказаного договору, сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Тобто, уклавши договір № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 року № 375, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору № 14/1906/11 на купівлю-продаж природного газу від 30 вересня 2011 року, а тому й для наслідків за порушення грошового зобов'язання необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 року № 375 від 16 грудня 2015 року.

Аналогічну правову позицію щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України (якщо між сторонами укладено договори про організацію взаєморозрахунків, яким фактично змінено порядок і строк проведення розрахунків за природний газ) викладено у Постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року № 3-101гс14, від 09 вересня 2014 року № 2-102гс14, від 09 вересня 2014 року № 3-105гс14, від 16 вересня 2014 року № 3-111гс14, від 30 вересня 2014 року № 3-114гс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд звертає увагу, що заявлений до стягнення період 3% річних та інфляційних втрат передує даті укладення договору № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04 червня 2015 року № 375 від 16 грудня 2015 року і за наслідками порушення строків виконання грошового зобовязання - оплати якого (договору) можливе застосування ст. 625 ЦК України, тобто не охоплюється даним договором та взагалі сума, на яку зроблено відповідне нарахування, є сплаченою.

Враховуючи вище викладене в сукупності, а саме враховуючи укладання договору № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 р. № 375 від 16 грудня 2015 року, яким сторонами фактично змінено порядок і строк проведення розрахунків за основним договором, з огляду на періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат, за яким позивачем здійснено нарахування та який не охоплюється договором № 432/375-в від 16 грудня 2015 року, враховуючи сплату відповідачем суми заборгованості, на яку позивачем здійснено відповідне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, та з огляду правову позицію Верховного суду України, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 050,00 грн., згідно ст. 44, 49 ГПК України, суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст.ст. 6, 11, 509, 625, 626, 627, 655 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 69, 82-85, 111-28, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 23.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/759/16