КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 911/4598/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Лобаня О.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 17.05.2016 року по справі №911/4598/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2015 року

по справі №911/4598/15 (суддя Мальована Л.Я.).

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 18 500,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі-відповідач) 18 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач затримав повернення орендованого приміщення та переданого разом з ним майна за актом прийому-передачі та продовжував ним користуватися, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача орендну плату за період з 01.09.2015 року по 09.10.2015 року в сумі 6 500,00 грн. та 12 000,00 грн. неустойки на підставі ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог стверджує, що він свій обов'язок по складанню акту про прийому-передачі та повернення об'єкта оренди виконав у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2015р. у справі №911/4598/15 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 09.12.2015р., відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач разом з апеляційною скаргою подав до суду клопотання, в якому просить припинити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2012 року між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений договір оренди (далі-Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати орендареві в строкове платне користування нежитлову одноповерхову будівлю загальною площею 568 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Фастівський район, с. Червона Мотовилівка, вул. Зіркова, 2, а орендар - прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього Договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані.

Отже, внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Судова колегія проаналізувавши умови Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Факт передачі позивачем відповідачу приміщення та майна підтверджується актом прийому-передачі від 01.10.2012 року. Дана обставина сторонами не оспорюється.

Згідно із ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п.6.1 Договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна та діє протягом 2 (двох) років 11 (одинадцяти) місяців, а в частині зобов'язання орендаря щодо орендної плати та інших платежів за договором - до виконання зобов'язань.

Таким чином, строк дії Договору становить 2 року 11 місяців. Тобто закінчився - 01.09.2015р.

Пунктом 3.4 Договору, що є підставою позовних вимог, передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору орендна плата та інші платежі, що передбачені цим договором, сплачуються орендарем до дня повернення орендованого майна орендодавцю за актом приймання-передачі включно, у зв'язку з чим цей договір буде чинним в частині виконання орендарем зазначених зобов'язань по поверненню орендодавцю майна за актом приймання-передачі та оплаті зазначених платежів до виконання цих зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи, до закінчення строку Договору орендарем вчинялися дії щодо повернення орендованого майна орендодавцю шляхом направлення останньому для підписання акту приймання-передачі. При цьому, по-перше, позивач наполягає, що акт не отримувався в зазначений строк; по-друге, майно не може бути прийняте, оскільки знаходиться в незадовільному стані.

Частиною 1 ст.785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі. Згідно частини 2 ст.795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

В матеріалах справи міститься лист (повідомлення) відповідача від 07.08.2015р., в якому останній повідомив позивача про припинення з 01.09.2015р. Договору, у зв'язку з чим просив 31.08.2015р. прийняти орендоване приміщення та підписати акт приймання-передачі нежитлового приміщення за Договором. Додатком до зазначеного листа вказано акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення (2 примірники).

Пунктом 7.4 Договору сторони погодили, що будь-яке повідомлення за цим договором є таким, що надіслано іншій стороні належним чином, якщо воно надіслано за адресою відповідної особи, зазначеної в договорі або вручено особі, уповноваженій на це довіреністю відповідної сторони договору.

Юридична адреса позивача, як зазначено в Договорі, АДРЕСА_1.

Згідно роздруківки поштового зв'язку «Укрпошта» лист (повідомлення) від 07.08.2015р. надійшов на зазначену вище адресу позивача 10.08.2015р., проте був повернутий відповідачу, у зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання (10.09.2015р.).

Крім того, як свідчать матеріали справи, 01.09.2015р. ключі від орендованого приміщення були передані позивачу, проте позивач відмовився підписувати акт приймання-передачі (повернення) спірного майна за Договором, про що відповідачем в присутності трьох свідків був складений відповідний Акт.

Таким чином, відповідач свій обов'язок щодо вчасного повідомлення про припинення дії Договору, складання та надсилання акту приймання-передачі (повернення) спірного майна, як це передбачено умовами Договору виконав.

Враховуючи вищевикладене та умови Договору, судова колегія вважає, що обов'язок відповідача повернути спірне майно після закінчення дії Договору кореспондує зустрічний обов'язок позивача прийняти це майно за актом приймання-передачі (повернення).

В даному випадку позивач відмовився приймати спірне майно з орендованого користування відповідача, а тому в силу приписів ст.613 Цивільного кодексу України є кредитором, що прострочив, оскільки не прийняв належне виконання, запропоноване боржником.

Посилання позивача, як орендодавця, на те, що стан спірного майна є незадовільним та знаходиться не в тому стані, в якому воно було передано в оренду з урахуванням нормального зносу, судовою колегією відхиляються, оскільки ні чинним законодавством, ні умовами договору оренди не передбачено право орендодавця після припинення дії договору оренди відмовлятися від прийняття об'єкта оренди від орендаря та підписання акту приймання-передачі, якщо його не влаштовує стан приміщення. Претензії позивача щодо стану орендованого майна можуть бути предметом окремого позову, зокрема, про відшкодування шкоди, але не є предметом доказування у даній справі.

Таким чином, за результатами розгляду даного спору судова колегія прийшла до висновку, що по-перше, Договір оренди від 01 жовтня 2012 року припинився з 01 вересня 2015 року в зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено; по-друге, орендар припинив користування майном, про що вчасно повідомив орендодавця; по-третє, в силу ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор (позивач) є таким, що прострочив прийняття належного виконання з приймання майна, що виключає виконання орендарем (відповідачем) обов'язку із сплати орендних платежів за спірний період.

Також, судова колегія прийшла до висновку про відсутність правових підстав для застосування відповідальності за ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України щодо сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, оскільки для застосування зазначених наслідків необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання (аналогічної правової позиція притримується Верховний Суд України у своїй постанові №927/1215/13 від 02.09.2014р.).

В даному випадку, як вбачається з вище встановленого та свідчать матеріали справ, у відповідача відсутня вина щодо обов'язку повернення спірного майна.

З огляду на викладене, позовні вимоги не підлягають задовольнню.

Судова колегія звертає увагу на те, що резолютивна частина оскаржуваного рішення суду не відповідає мотивувальній частині останнього, оскільки судом першої інстанції присуджено до стягнення з відповідача 6 500,00 грн. пені, при цьому вимогу в цій частині було заявлено про стягнення 6 500,00 грн. орендної плати.

Що стосується клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, то судова колегія вважає, що останнє не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В обґрунтування зазначеного вище клопотання відповідач посилається на те, що спірний Договір укладений між двома фізичними особами, а тому між сторонами виникли цивільні правовідносини.

Право на звернення до господарського суду відповідно до ст.1 ГПК України мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як свідчать матеріали справи, сторонами здійснювалась підприємницька діяльність (позивачем - передача майна оренду, а відповідачем - вирощування грибів) та вони зареєстровані як підприємці, що підтверджується умовами спірного Договору та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, доводи, наведені відповідачем в зазначеному вище клопотанні є необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню; в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2015 року по справі №911/4598/15 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2015 року у справі №911/4598/15 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (02225, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08600, АДРЕСА_3, код НОМЕР_2) 1 378 (тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

4.Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

5.Матеріали справи №911/4598/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

О.І. Лобань