ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016р. Справа№ 914/556/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», м.Київ

до відповідача: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів

про визнання недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2015р. №102р/к у справі №3-02-27/2014.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № 210/15 від 26.05.2015 року;

Від відповідача: ОСОБА_3 представник за довіреністю № 13/08-1855 від 02.11.2015 року; ОСОБА_4 представник за довіреністю № 13/08-104 від 28.01.2016 року.

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2015р. №102р/к у справі №3-02-27/2014.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 29.02.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.03.2016р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 21.03.2016р. розгляд справи відкладено на 05.04.2016р.

В судовому засіданні 05.04.2016р. з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи оголошено перерву до 19.04.2016р.

19.04.2016р. судом винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 16.05.2016р.

13.05.2016р. відповідачем подано доповнення до відзиву на позовну заяву (вх. № 20526/16).

У судовому засіданні 16.05.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав за зазначених в позовній заяві, просить позов задоволити. Вважає рішення Антимонопольного комітету протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Крім цього, зазначає, що в діях Банку відсутні ознаки складу правопорушення яке передбачено п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

В судовому засіданні представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві (вх. № 11730/16 від 21.03.2016р.) та доповнень до відзиву (вх. № 20526/16 від 13.05.2016р.), просить в позові відмовити.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 16.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2015р. №102 р/к у справі №3-02-27/2014 (далі по тексту Рішення) визнано, що ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є таким, що в 2013р., 2014р., та на даний час займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці з часткою більше 35 відсотків.

Визнано дії ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції, що ставлять споживачів послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів в розмірі від 10 грн. до 700 грн., у нерівні умови із споживачами послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів в розмірі від 700 грн. та можуть призвести до ущемлення їх інтересів, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів щодо встановлення таких умов реалізації товару (послуг), які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (п. 2. резолютивної частини Рішення).

За порушення, вказане в пункті 2 резолютивної частини рішення, відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», накладено штраф на ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції у розмірі 30 000,00 грн.

Також, уданому Рішенні зобовязано ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» протягом 3-х місяців (повідомити про виконання Рішення) припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про сплату штрафу у двомісячний строк з дня одержання Рішення та розяснено можливість оскарження Рішення Антимонопольного комітету.

Дане Рішення отримане позивачем 04.01.2016р. та оскаржено в строк передбачений ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Рішенням ЛОТВ АМК України, встановлено, що відповідно до інформації Львівської митниці Міндоходів між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Львівській області та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції укладено договори на оренду приміщень, які знаходяться в міжнародних автомобільних пунктах пропуску, знаходяться на балансі Міністерства доходів та зборів України та перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів у таких пунктах пропуску: МАПП «Краковець» договір від 17.06.2011р. № 86; МАПП «Шегині» договір від 17.06.2012р. № 87; МАПП «Краковець» договір від 04.07.2013р. № 92. Інших відділень банків на території міжнародних автомобільних пунктах пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів, немає.

ЛОТВ АМК України згідно з ОСОБА_3 визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, що затверджена розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002р. № 49-р, яке зареєстроване у Міністерстві юстиції України 01.04.2002р. № 317/6605 провело дослідження ринку послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів.

Аналізуючи ринок послуг приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародних автомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів часових межах 2013р. та 2014р., встановлено, що у міжнародних автомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів та товарних межах ринку ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції працює одноосібно і не зазнає конкуренції на цьому ринку.

Згідно Рішення, ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є таким, що в 2013р., 2014р., та на даний час (2015) займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці з часткою більше 35 відсотків.

У даному Рішенні міститься посилання на Митний кодекс України як базовий документ, що визначає основні засади митної справи. Згідно якого у пунктах пропуску через митний кордон України справляється єдиний збір і визначено ставки єдиного збору.

Згідно рішення ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» щодо визначення та встановлення розмірів тарифу на розрахунково - касове обслуговування для клієнтів корпоративного бізнесу від 13.05.2013р.: «прийом та переказ коштів від юридичної та фізичної особи в національній валюті, для подальшого зарахування на користь юридичної особи з яким укладено договір (Міністерство доходів і зборів, в т.ч. структурні підрозділи ) згідно договору, але не менше 1,5% та не менше 10.00 грн.».

Згідно рішення ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» щодо визначення та встановлення розмірів тарифу для клієнтів корпоративного бізнесу від 21.04.2014р. затверджено тарифи розрахунково - касове обслуговування корпоративних клієнтів: «прийом та переказ коштів від юридичної та фізичної особи в національній валюті, для подальшого зарахування на користь юридичної особи з яким укладено договір (Міністерство доходів і зборів, в т.ч. структурні підрозділи ) згідно договору, але не менше 1,7% та не менше 15.00 грн.».

Аналіз оплати єдиного збору по квитанціях протягом 2013 -2014років у власників транспортних засобів міжнародних автомобільних пунктах пропуску, які знаходяться па балансі Міністерства доходів і зборів України та перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндохідів засвідчив, що при оплаті єдиного збору з розмірі від 10 грн. до 1000 грн., розмір комісії за переказ готівки без відкриття рахунку на користь утримувача згідно тарифів ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» становить 10 грн. При оплаті єдиного збору в розмірі від 1000 грн., розмір комісії за переказ готівки без відкриття рахунку на користь утримувача становить не менше 1 відсотка. Так, споживач при оплаті єдиного збору у розмірі 10.00 грн. сплачує комісію банку в розмірі 10.00 грн.; при оплаті єдиного збору в розмірі 1000.00 грн., сплата комісії банку становить також 10.00 грн.

Отже, з проведеного аналізу оплати єдиного збору, кількість здійснених оплат єдиного збору у розмірі від 10 до 50 грн. складає близько 30 % від загальної кількості оплат єдиного збору; від 50 до 100 грн. складає 30 % від загальної кількості оплат єдиного збору; від 100 до 500 грн. складає 37 % від загальної кількості оплат єдиного збору, тобто, розмір сплаченої комісійної винагороди буде становити значну частку при сплаті єдиного збору від 10 до 700 грн., ніж від сплати від 700 грн.

В Рішенні визнано, що дії ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» ставлять споживачів послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у розмірі від 10 грн. до 700 грн. у нерівні умови із споживачами послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародних автомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів в розмірі від 700 грн. та може призвести до ущемлення їх інтересів, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції надсилалось відповідачу ряд заперечень, а саме: заперечення від 10.11.2014 № 142-2-1-00/04-3755; заперечення від 21.12.2015р. № 142-2-3-00/4-5711 та заперечення від 23.01.2015р. № 142-2-3-00/4-290.

Позивач оскаржив рішення адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2015р. №102 р/к у справі №3-02-27/2014, зазначивши, про відсутність в їхніх діях порушення, передбаченого ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а висновки АМКУ викладенні у Рішенні є помилковими, містять субєктивну кваліфікацію дій Банку, що не ґрунтується на нормах законодавства,

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Частина 1 ст. 55 Господарського кодексу України визначає поняття субєкта господарювання, а частина 6 цієї ж статті надає право субєктам господарювання право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

Відповідно ст. 95 Цивільного кодексу України визначає філію, як відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами.

Відповідно ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Частиною 3 статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 6 ст.40 Господарського кодексу України державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом. Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у встановленому законом порядку розглядають справи про недобросовісну конкуренцію та інші справи щодо порушення антимонопольно-конкурентного законодавства, передбачені законом.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює ОСОБА_3 Комітету. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України приймається від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України (згідно з положеннями ч. 1 ст. 1,ч. 4 ст. 6, ч. 6 ст.121 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно із ст.5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики» однією з основних засад внутрішньої політики в економічній сфері є розвиток конкуренції як основного чинника підвищення ефективності економіки, забезпечення дієвого регулювання діяльності природних монополій, недопущення проявів монополізму на державному та регіональному рівнях.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 25 Господарського кодексу України визначено, що держава підтримує конкуренцію як змагання між суб'єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб'єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб'єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку. Аналогічне за своєю суттю поняття відображено і в статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Наведене визначення дозволяє зробити висновок, що конкуренцією є таке змагання субєктів господарювання, яке призводить або може призвести до отримання такими субєктами певних економічних переваг. При цьому такі переваги забезпечуються завдяки їх власним досягненням. Наслідком такого змагання є те, що споживачі отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі субєкти господарювання (учасники конкурентного змагання) не визначають та не диктують умов реалізації товару чи послуг на ринку, чи іншим чином не обмежують конкурентне змагання.

ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» у період 2013р., 2014р. займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів щодо встановлення таких умов реалізації товару (послуг). Належних та допустимих доказів, які б довели, що він зазнає значної конкуренції не подав і не довів.

Згідно з п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.51 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Згідно з частиною 1 статті 27, частиною 1 статті 28 Господарського кодексу України монопольним визнається домінуюче становище суб'єкта господарювання, яке дає йому можливість самостійно або разом з іншими суб'єктами обмежувати конкуренцію на ринку певного товару (робіт, послуг). Стан товарного ринку, за якого задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю продукції в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами господарювання, не можуть бути замінені у споживанні іншими, у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на такі товари, ніж попит на інші товари (послуги), - вважається природною монополією. Аналогічне положення передбачено і статтею 1 Закону України «Про природні монополії».

Відповідно ч. 4 ст. 4 «Про захист економічної конкуренції» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції до повноважень Антимонопольний комітет України належить:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами

- проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення. ( п.п. 1, 2, 11, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Також ст. 19 даного Закону, визначено гарантії здійснення повноважень Антимонопольний комітет України.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Як убачається з пункту 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (ч. 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Стаття 29 Господарського кодексу України визначає такі форми зловживання монопольним становищем на ринку:

- нав'язування таких умов договору, які ставлять контрагентів у нерівне становище, або додаткових умов, що не стосуються предмета договору, включаючи нав'язування товару, не потрібного контрагенту;

- обмеження або припинення виробництва, а також вилучення товарів з обороту з метою створення або підтримки дефіциту на ринку чи встановлення монопольних цін;

- інші дії, вчинені з метою створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) суб'єктів господарювання;

- встановлення монопольно високих або дискримінаційних цін (тарифів) на свої товари, що призводить до порушення прав споживачів або обмежує права окремих споживачів;

- встановлення монопольно низьких цін (тарифів) на свої товари, що призводить до обмеження конкуренції.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Згідно п. 2.2. Методики визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, що затверджена розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002р. № 49-р, яке зареєстроване у Міністерстві юстиції України 01.04.2002р. № 317/6605 (надалі ОСОБА_3): «Етапи визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання, їх кількості та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 ОСОБА_3, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів інформації щодо ринку тощо».

Відповідачем згідно з ОСОБА_3 провело дослідження ринку послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів.

На думку суду, Львівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України у спірному рішення встановлено, що ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі Львівської обласної дирекції вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке полягало в тому, що займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці; ставлять споживачів послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів в розмірі від 10 грн. до 700 грн., у нерівні умови із споживачами послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів у географічних межах міжнародноавтомобільних пунктів пропуску, що перебувають в оперативному управлінні (користуванні) Львівської митниці Міндоходів в розмірі від 700 грн. та можуть призвести до ущемлення їх інтересів.

При цьому суд зазначає, що у позовній заяві наведжено твердження щодо ринку товару: «послуга забезпечення сплати єдиного збору на рахунок Львівської митниі Міндоходів», який не стосується предметом спору даної справи, оскільки, у Рішенні монопольне (домінуюче) становище визначено щодо іншого ринку товару: «послуг з приймання платежів від фізичних та юридичних осіб для подальшого зарахування на користь Львівської митниці Міндоходів».

А відповідно п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідного рішення, відноситься виключно до повноважень Антимонопольний комітет України.

Отже, упозовній заяві позивач зазначив про інший ринок товару, ніж визначеного у Рішенні.

Відповідно п. 2 ч. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно ч. 5 ст. 13 Цивільного кодексу України не допускається використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Однак, позивач чітко так і не назвав конкретну підставу для скасування рішення Антимонопольного комітету.

Враховуючи вище наведене, сукупності аналізу належних та допустимих доказів судом встановлено, що Рішення щодо визнання факту порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку прийняте у межах повноважень органів Антимонопольного комітету України.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено обґрунтованості своїх позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судові витрати залишаються за позивачем на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 42 Конституції України, 1, 3, 5, 7, 6, 121, 19 «Про Антимонопольний комітет України», статтями 25, 27, 28, 29, 40, 42 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 13, 50, 51, 52, 59 ,60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статтями 33, 34, 35, 49, 69, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.05.2016р.

Суддя Коссак С.М.