ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"10" травня 2016 р. Справа № 911/639/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Електроексім, м. Дніпропетровськ

до Державного підприємства Завод порошкової металургії, м. Бровари

про стягнення 207 006,99 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. б/н від 01.03.2016;

відповідач ОСОБА_2 предст. за дов. б/н від 11.01.2016.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Електроексім (позивач) до Державного підприємства Завод порошкової металургії (відповідач) про стягнення 320 937,65 грн. за договором поставки № 17/05/13 від 17.05.2013, з яких: 207 006,99 грн. основного боргу, 107 691,61 грн. пені, 6239,05 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.02.2016 було порушено провадження у справі № 911/639/16 та призначено розгляд справи на 28.03.2016 року.

23.03.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 207 006,99 грн. основного боргу, 106 492,56 грн. пені, 7079,73 грн. 3% річних та 32 345,81 грн. інфляційних. Дана заява була прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2016 розгляд справи було відкладено на 25.04.2016 року.

В судовому засіданні 25.04.2016 року оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 10.05.2016 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.04.2016 строку розгляду спору було продовжено в порядку ст. 69 ГПК України.

10.05.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача лише 207 006,99 грн. основного боргу.

Відповідно до ч. 4 статті 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що у відповідності до вищезазначених норм законодавства, ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що в даному випадку має місце нова ціна позову 207 006,99 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Представник позивача у судовому засіданні 10.05.2016 року озвучив позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача визнав позов в частині стягнення 207 006,99 грн. основного боргу.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 10.05.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

17 травня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Електроексім (Продавець) та Державним підприємством Завод порошкової металургії (Покупець) укладено договір поставки № 17/05/13, відповідно до умов якого, продавець зобовязується поставити покупцю товар у відповідності до специфікації, а покупець, в свою чергу, зобовязується оплатити вказаний товар у порядку, передбаченому Договором.

Згідно умов п.2.6 Договору, покупець здійснює передоплату 30% згідно виставленого рахунку, а решту 70% протягом 30 календарних днів з моменту постачання товару.

Приписами п.10.1 вказаного договору (в редакції Додаткової угоди від 21.05.2013) встановлено, що він вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014 року. У випадку відсутності заяв однієї із сторін про припинення дії чи зміни цього договору за один місяць до його закінчення він є подовжений кожен раз на той самий період та на умовах, як були передбачені цим договором.

Оскільки, доказів припинення договору поставки № 17/05/13 матеріали справи не містять, суд прийшов до висновку, що на даний момент він є чинним.

Як стверджує позивач, він свої зобовязання за договором виконав здійснивши поставку товарів відповідачу на загальну суму 773 742,03 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями підписаних та скріплених печатками видаткових накладних.

У свою чергу, відповідач зобовязання з оплати виконав неналежним чином, здійснивши лише часткову оплату отриманого товару, у звязку з чим за ним рахується 207 006,99 грн. заборгованості, що підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом звірки взаємних розрахунків за період 2015 року.

Крім того, представником відповідача в судовому засіданні також було визнано факт наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 207 006,99 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Господарським кодексом.

Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на те, що відповідач не подав докази, що підтверджують оплату отриманого товару, проти наявності заборгованості не заперечував, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 207 006,99 грн. заборгованості є обґрунтованою, доведеною позивачем належними та допустимими доказами, і такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378,00 грн.

Отже, при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача грошових кошів в сумі 207 006,99 грн., з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог, позивачем повинно було бути сплачено судовий збір в розмірі 3105,10 грн.

В свою чергу, позивачем було сплачено 4814,10 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №2316 від 23.02.2016 року та 480,00 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №2364 від 21.03.2016 року.

Таким чином, згідно до ст. статті 49 ГПК України, з відповідача підлягає до стягнення 3105,10 грн. судового збору.

З приводу надмірно сплаченого судового збору, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи те, що позивачем було сплачений судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, він має право на повернення надмірно сплаченої суми судового збору, у випадку подання відповідного клопотання до суду.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Завод порошкової металургії (07400, Київська обл., м. Бровари, Промвузол, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Електроексім (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 8, ) 207 006 (двісті сім тисяч шість) грн. 99 коп. основного боргу та 3105 (три тисячі сто пять) грн. 10 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 18.05.2016р.

Суддя О.В. Щоткін