ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа № 922/6512/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Россолов В.В.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 17.12.2015 р.;

1-го відповідача - не зявився;

2-го відповідача - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну 1-го відповідача (вх. № 712Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 16 лютого 2016 року у справі № 922/6512/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Агрофірма "8 Березня", с. Кіндрашівка Купянського району Харківської області,

до 1. Приватного підприємства "Рось" в особі Філії "Охтирський сиркомбінат", м. Охтирка Сумської області,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехсервіс", м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ПАТ "Агрофірма "8 Березня" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ПП "Рось" в особі Філії "Охтирський сиркомбінат" та до ТОВ "Промтехсервіс" про стягнення солідарно 1061205,99 грн. по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції № 9 від 19.05.2015 р., в тому числі: 790792,77 грн. основного боргу, 256130,80 грн. пені та 14282,42 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.02.2016 р. у справі № 922/6512/15 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПП "Рось" в особі філії "Охтирський сиркомбінат" та з ТОВ "Промтехсервіс" на користь ПАТ "Агрофірма "8 Березня": основний борг в сумі 790792,77 грн., пеню в сумі 67536,20 грн. та 3% річних в сумі 4604,74 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

1-й відповідач - ПП "Рось" в особі Філії "Охтирський сиркомбінат" звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ПП "Рось" в особі Філії "Охтирський сиркомбінат" основного боргу в сумі 790792,77 грн., пені в сумі 67536,20 грн. та 3% річних в сумі 4604,74 грн., та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на ненадання позивачем первинних документів (видаткових накладних та довіреностей на осіб, які отримували товар) в підтвердження отримання 1-м відповідачем товару по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції № 9 від 19.05.2015 р. Вважає, що надані позивачем копії прийомних квитанцій на закупівлю молока та молочних продуктів та товарно-транспортні накладні на перевезення молочної сировини не являються належними доказами в підтвердження отримання молочної продукції 1-м відповідачем, оскільки не містять обовязкових реквізитів, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.03.2016 р. апеляційну скаргу 1-го відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.03.2016 р. Ухвалами від 22.03.2016 р. та від 12.04.2016 р., у звязку з ненаданням 2-м відповідачем відзиву на апеляційну скаргу та відсутністю в судовому засіданні представників 1-го та 2-го відповідачів, розгляд справи відкладено.

08.04.2016 р., у звязку з відпусткою судді Івакіної В.О., автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/6512/15 здійснено автоматичну заміну складу колегії суддів та визначено колегію у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. та суддя Россолов В.В.

Відповідно до пункту 9-2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України (згідно з Постановою Вищого Господарського Суду № 6 від 10.07.2014 р.), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається строк розгляду апеляційної скарги, визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач - ПАТ "Агрофірма "8 Березня" у відзиві на апеляційну скаргу від 21.03.2016 р. за вх. № 3062, в додаткових письмових поясненнях від 08.04.2016 р. за вх. № 3826 та в судовому засіданні 17.05.2016 р. не погоджується з доводами1-го відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що на час поставки продукції по договору № 9 від 19.05.2015 р. наявність довіреностей на отримання товару молочної продукції обовязковою не була, оскільки з 01.01.2015 р. втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р. № 99, яка передбачала обовязковість видачі таких довіреностей. Зазначає, що факт поставки продукції по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції № 9 від 19.05.2015 р. підтверджується первинними документами (прийомними квитанціями на закупівлю молока та молочних продуктів, товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини) та актами звіряння взаємних розрахунків за відповідні періоди, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

1-й відповідач - ПП "Рось" в особі Філії "Охтирський сиркомбінат" вимоги попередніх ухвал не виконав, витребувані судом документи та пояснення по справі не надав, свого представника в судове засідання 17.05.2016 р. не направив, про причину відсутності представника в судовому засіданні не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням № 288 (т. 3 а.с. 139).

2-й відповідач - ТОВ "Промтехсервіс" відзив на апеляційну скаргу не надав, свого представника в судове засідання 17.05.2016 р. не направив, про причину відсутності представника в судовому засіданні не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням № 893 (т. 3 а.с. 138).

Враховуючи, що судовою колегією було здійснено необхідні заходи для повного та всебічного розгляду справи, 1-й та 2-й відповідачі були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання та розгляд справи, у звязку з їх відсутністю в судових засіданнях, двічі відкладався, тому колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про можливість розгляду справи без участі представників 1-го та 2-го відповідачів за наявними у справі матеріалами, як передбачено ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача в судових засіданнях, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги 1-го відповідача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 19.05.2015 р. між ПАТ "Агрофірма 8 Березня" (продавцем) та ПП "Рось" в особі філії "Охтирський сиркомбінат" (покупцем) укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9, згідно умов якого продавець зобов'язаний на умовах цього договору передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коров'яче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662 - 97, а покупець зобовязаний прийняти та оплатити цей товар (т. 1 а.с. 11-18).

Відповідно до п. 1.3 договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р., приймання продукції покупцем за кількістю і якістю здійснюється, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно п. 1.4 договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р., перехід права власності на товар до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання ним товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

У відповідності до п. 3.1.3 договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р., передача продукції продавцем у власність покупця здійснюється на підставі товарно-транспортної накладної.

Згідно п.п. 3.1.6.1 п. 3.1.6 цього договору, товарно-транспортна накладна надається покупцю кожного дня при передачі товару.

Продавець (позивач у справі) свої зобов'язання по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р. виконав належним чином, у період з травня по жовтень 2015 р. передав покупцю (1-му відповідачу у справі) молоко та молочні продукти на загальну суму 2320216,83 грн., що підтверджено прийомними квитанціями на закупівлю молока та молочних продуктів: № 61 від 31.05.2015 р. на суму 350108,83 грн.; № 65 від 30.06.2015 р. на суму 783737,60 грн.; № 109 від 31.07.2015 р. на суму 595913,75 грн.; № 1,120 від 31.08.2015 р. на суму 349010,74 грн.; № 1,127 від 30.09.2015 р. на суму 200727,18 грн.; № 1,139 від 31.10.2015 р. на суму 24970,54 грн., які підписані представником 1-го відповідача.

З наданих позивачем в підтвердження факту поставки молочної продукції 1-му відповідачу копій прийомних квитанцій № 65 від 30.06.2015 р.; № 109 від 31.07.2015 р.; № 1,120 від 31.08.2015 р.; № 1,127 від 30.09.2015 р. та № 1,139 від 31.10.2015 р. (т. 1 а.с. 20-25) вбачається, що вказані прийомні квитанції складені на підставі відповідних товарно-транспортних накладних на перевезення молочної сировини (т. 1 а.с. 153-227), які передавались покупцеві під час відвантаження кожної партії продукції у відповідності до вимог, визначених сторонами в п. 3.1.3. та п.п. 3.1.6.1 п. 3.1.6 договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до п. 1.1 Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої Наказом Міністерства Аграрної Політики України від 01.07.2002 р. № 176 «Про затвердження інструкцій та форм первинного обліку з урахуванням вимог ДСТУ 3662-97 «Молоко коровяче незбиране. Вимоги при закупівлі», який діяв у період виникнення спірних правовідносин між сторонами, товарна накладна за формою № 1-ТН (МС) є невідємною частиною товарно-транспортної накладної та являється єдиним первинним документом, який є підставою для списання молочної сировини господарством або молокоприймальним пунктом, що здійснили відпуск цієї сировини, а також оприходування її молокоприймальним пунктом або молокопереробним підприємством-одержувачем, для оперативного і бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей у межах України. Вказана товарна накладна оформлюється на кожну відвантажену партію сировини і для кожного вантажоодержувача окремо.

Згідно п. 1.1. Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (ф. № 3-ПК (МС)), затвердженої Наказом Міністерства Аграрної Політики України від 01.07.2002 р. № 176, приймальна квитанція є документом, в якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою № 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Сторони передбачили в договорі на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р. оформлення факту передачі продукції шляхом підписання товарно-транспортної накладної (п. 1.4, п. 3.1.3, п.п. 3.1.6.1 п. 3.1.6 договору).

Надані позивачем до позовної заяви первинні документи (товарно-транспортні накладні на перевезення молочної сировини та складені на підставі цих товарно-транспортних накладних прийомні квитанції на закупівлю молока та молочних продуктів) є належними доказами в підтвердження факту поставки молочної продукції 1-му відповідача по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р.

Отже апелянт безпідставно посилається на ненадання позивачем первинних документів (видаткових накладних та довіреностей на осіб, які отримували товар) в підтвердження отримання 1-м відповідачем товару по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції № 9 від 19.05.2015 р.

Посилання апелянта на те, що надані позивачем товарно-транспортні накладні та прийомні квитанції не містять обов'язкових реквізитів, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», також є безпідставним, зважаючи на таке.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачені обов'язкові реквізити первинних документів, а саме: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем товарно-транспортні накладні містять особистий підпис представника покупця (ПП "Рось" в особі філії "Охтирський сиркомбінат"), а приймальні квитанції засвідчені особистим підписом представника покупця та печаткою ПП "Рось" в особі філії "Охтирський сиркомбінат".

Відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, також не може заперечувати факт здійснення цієї господарської операції, оскільки наявність довіреностей на отримання товару по договору № 9 від 19.05.2015 р. не була обовязковою в період отримання 1-м відповідачем молочної продукції за вказаним договором, оскільки Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей (затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р. № 99), яка передбачала обовязковість видачі таких довіреностей, втратила чинність з 01.01.2015 р. Тобто на час передачі молока позивачем в період з червня по жовтень 2015 р. довіреність на отримання матеріальних цінностей не була обовязковим документом.

Тобто, поставка молочної продукції підтверджується товарно-транспортними накладними та приймальними квитанціями за червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2015 року, які є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, факт отримання 1-м відповідачем молока та молочних продуктів по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р. підтверджується підписаними уповноваженими особами сторін актами звіряння взаємних розрахунків за відповідні періоди: від 31.05.2015 р., від 30.06.2015 р, від 31.07.2015 р., від 31.08.2015 р., від 30.09.2015 р. та від 31.10.2015 р. (т. 1 а.с. 34-40), а також листами 1-го відповідача (т. 1 а.с. 41, 45), в яких покупець підтверджує наявність у нього заборгованості по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р.

Тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлений обовязок покупця щодо оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В розділі 2 договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р. сторони визначили порядок розрахунків по договору, згідно якого покупець проводить оплату за поставлену продукцію шляхом безготівкового розрахунку по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до даного договору.

Згідно п.п. 7.1, 7.2 договору № 9 від 19.05.2015 р., договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 р., але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

1-й відповідач свої зобов'язання з оплати поставленої позивачем продукції виконував невчасно та не в повному обсязі, у звязку з чим позивач направив на адресу 1-го відповідача претензію від 03.09.2015 р. (т. 1 а.с. 43), в якій вимагав негайно з моменту отримання даної претензії перерахувати на банківський рахунок позивача заборгованість по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р. в сумі 1147721,00 грн., в т.ч.: 1200000,00 грн. основного боргу, 23511,05 грн. інфляційних витрат, 10312,27 грн. 3% річних та 208217,98 грн. пені.

Вказану претензію 1-й відповідач отримав 25.09.2015 р., що підтверджується відповідним рекомендованим поштовим повідомленням (т. а.с. 44), але вказану заборгованість в повному обсязі не сплатив.

На момент прийняття рішення судом першої інстанції основний борг 1-го відповідача перед позивачем по договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 9 від 19.05.2015 р. складала 790792,77 грн.

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено види забезпечення виконання зобов'язання, в тому числі поруку.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільнього кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В забезпечення виконання покупцем (ПП "Рось" в особі філії "Охтирський сиркомбінат") зобовязань по оплаті отриманої продукції по договору № 9 від 19.05.2015 р., між ПАТ "Агрофірма 8 Березня" (кредитором) та TOB "Промтехсервіс" (поручителем) укладено договір поруки № 10 від 20.05.2015 р., згідно умов якого, поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку боржником (ПП "Рось" в особі філії "Охтирський сиркомбінат") по оплаті грошових коштів за поставлену продукцію за договором № 9 від 19.05.2015 р. У випадку порушення боржником обов'язку за основним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно п.п. 4.1, 4.2 договору поруки № 10 від 20.05.2015 р., договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до моменту припинення поруки, яка припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. (т. 1 а.с. 46-47).

Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усих боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Оскільки 1-м відповідачем не виконано в повному обсязі зобов'язання по основному договору в частині оплати поставленої позивачем молочної продукції, враховуючи укладений між 1-м та 2-м відповідачами договір поруки № 10 від 20.05.2015 р., колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з 1-го відповідача (покупця)та 2-го відповідача (поручителя) 790792,77 грн. основного боргу по основному договору.

Крім того, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів пеню в сумі 256130,80 грн. за період 02.06.2015 р. по 30.11.2015 р. та 3% річних в сумі 14282,42 грн. за період 02.06.2015 р. по 30.11.2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2 договору № 9 від 19.05.2015 р. сторони встановили відповідальність за порушення строків оплати за прийнятий товар у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

З огляду на приписи ст. 530 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, та враховуючи отримання 25.09.2015 р. 1-м відповідачем претензії позивача, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних та стягнення солідарно з 1-го та 2-го відповідачів за період з 26.09.2015 р. по 30.11.2015 р.: 67536,20 грн. пені та 4604,74 грн. 3% річних.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, враховуючи, що апелянтом не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд прийняв оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального права при повному дослідженні фактичних обставин, які мають значення для справи. Тому апеляційна скарга 1-го відповідача не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути залишеним без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу 1-го відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 16 лютого 2016 року у справі № 922/6512/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 23.05.2016 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Россолов В.В.