ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа № 914/768/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Паром-Люкс, б/н від 10.03.2016 ( вх.№01-05/1202/16 від 15.03.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.02.2016

у справі № 914/768/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський ОСОБА_2 ( далі- ПАТ ВіЕйБі Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ВіЕйБі Банк ОСОБА_3, м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства Паром-Люкс, м. Львів

про: стягнення 280 862 369, 62 грн

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю,

та представників сторін:

позивача: ОСОБА_4В.( довіреність № 463 від 21.03.2016);

відповідача: ОСОБА_5 (довіреність, б/н від 29.02.2016)

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 у справі № 914/768/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 05.04.2016.

Ухвалою від 05.04.2016, з урахуванням ухвали від 15.04.2016 про виправлення описки, розгляд апеляційної скарги відкладено на 17.05.2016, судове засідання 17.05.2016 призначено провести в режимі відеоконференції з Господарським судом м. Києва.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПП «Паром-Люкс» про стягнення заборгованості за кредитним договором №119-2013 від 08.03.2013 в сумі 280 862 369,62 грн, з якої: 250 000 000,00 грн заборгованість за кредитом, 28 621 054,80 грн заборгованість за процентами, 171 232,88 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 811 936,45 грн пеня за несвоєчасну сплату процентів, 233 870,97 грн інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту, 1 024 274,52 грн інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання кредитного договору від 08.10.2013 № 119-2013, укладеного банком та відповідачем ПП «Паром-Люкс», банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 250 000 000,00грн. За умовами договору, з урахуванням внесених змін до договору, відповідач мав сплачувати проценти за користування кредитом з 08.10.2013 по 31.08.2014 - у розмірі 28% річних, а з 01.09.2014 - 16,1% річних та повернути кредит до 06.10.2015. У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору №119-2013 від 08.03.2013 йому була направлена 20.02.2015 вимога про виконання зобовязання та повернення кредиту, процентів, пені та інфляційних втрат, сума яких станом на 30.01.2015 становила 280 862 369,62 грн. Вимога банку залишена без відповіді та без задоволення. Посилаючись на ст.ст. 525,526,530, 536,610, 611,612,625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.193 ГК України, позивач просив задоволити позов.

Ухвалою Господарського суду Львівської від 19.10.2015 у справі №914/768/15 позов ПАТ «ВіЕйБі банк» залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 81 ГПК України у звязку з тим, що позивач не надав суду оригіналів кредитної справи, зокрема оригіналів кредитного договору від 08.10.2013 № 119-2013 та договорів про внесення змін до кредитного договору (том 2, а.с. 80-85).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 у даній справі ухвалу місцевого господарського суду від 19.10.2015 про залишення позову без розгляду скасовано, матеріали справи № 914/768/15 передано до Господарського суду Львівської області для розгляду по суті (том 2, а.с. 123-131).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.02.2016 у справі №914/768/15 (колегія суддів у складі головуючого судді Мазовіти А.Б., суддів Мороз Н.В. та Сухович Ю.О.) позов задоволено. Присуджено до стягнення з ПП «Паром-Люкс» на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 250 000 000,00 грн заборгованості за кредитом, 28 621 054,80 грн заборгованості по сплаті процентів, 171 232,88 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 811 936,45 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 233 870,97 грн інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту, 1 024 274,52 грн інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів. Присуджено до стягнення з ПП «Паром-Люкс» в дохід Державного бюджету України 73 080грн судового збору.

При задоволенні позову суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог. При цьому суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо відсутності оригіналів кредитного договору, додаткових договорів про внесення змін до кредитного договору, оскільки оригінали цих документів були передані до слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області та в подальшому приєднані до матеріалів кримінального провадження і на звернення позивача не були йому повернені. Суд вказав, що суду надані належним чином засвідчені відповідно до вимог, встановлених п. 5.27 Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», копії цих документів. Крім того, суд зазначив, що ухвала у цій справі про залишення позову без розгляду у звязку з відсутністю оригіналів документів була скасована апеляційним судом.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник вважає, що подана позивачем копія меморіального ордера №320830 від 08.10.2013 не є належним доказом надання кредиту, оскільки підписана невстановленою особою, підпис особи не засвідчений банківською печаткою. Вказує, що позивач не надав суду першої інстанції оригіналів кредитного договору №119-2013 від 08.10.2013 та додаткових угод до даного договору, хоча суд їх витребовував. Вважає, що суд першої інстанції неправомірно відхилив його клопотання про призначення судово-економічної експертизи, оскільки розрахунки у справі є складними і потребують спеціальних знань. Стверджує, що листом вих. №51/12-061/3 15.12.2014 слідчим відділом ГУ СБУ в м. Києві та Київській області позивачу повернено оригінали кредитних справ, в тому числі і по кредитному договору №119-2013 від 08.10.2013, однак ПАТ «ВіЕйБі» приховало вказаний факт від суду.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказує, що отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером, виписками з рахунків відповідача, фактом часткового виконання умов договору щодо сплати процентів за користування кредитом та клопотанням відповідача від 06.03.2015, в якому він підтвердив отримання кредитних коштів та просив розглянути можливість внесення змін до договору, не застосовувати штрафні санкції за несвоєчасне виконання ним своїх зобовязань за договором. Зазначає, що оригінали кредитного договору, додаткових договорів про внесення змін до кредитного договору були передані на вимогу слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 17.11.2014 та в подальшому згідно з повідомленням Головного слідчого управління Національної поліції України приєднані до матеріалів кримінального провадження № 0000496, зареєстрованого Головним слідчим управлінням МВС України 15.11.2014 в ЄДРДР, у звязку з чим в їх поверненні банку відмовлено.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, а представник позивача їх заперечив з підстав, викладених у відзиві (запереченнях) на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

08.10.2013 ПАТ Всеукраїнський ОСОБА_2 (кредитор) та Приватне підприємство Паром-Люкс (позичальник) уклали кредитний договір №119-2013 (том 1, а.с. 13-16).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.4 договору кредитор зобовязується надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 250 000 000,00грн з цільовим призначенням -ведення поточної діяльності, а позичальник (відповідач) зобовязувався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням , повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором.

Процентна ставка за користування кредитом становить 23% річних (п.1.2 договору).

Згідно з п. 1.3. договору кінцевий термін погашення кредиту позичальником 07.10.2014 включно.

Відповідно до п. 2.4. договору проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця, не пізніше 15 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, або шляхом оплати наданих позичальником платіжних документів безпосередньо з позичкового рахунку( п.5.3 договору).

Пунктом 8.1. договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право припинити надання кредитних коштів за цим договором, скасувати ліміт кредитування та вимагати дострокового повного погашення заборгованості позичальника за кредитом разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню, штрафи та інші платежі відповідно до цього договору.

Кредитор вправі предявити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту та виконання інших зобовязань за цим договором, зокрема, у випадку порушення позичальником строків виконання грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 5 банківських днів (п. 8.2.10. договору).

Згідно з п. 8.3. договору позичальник зобовязаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення зобовязань за цим договором протягом строку, що вказаний у відповідній вимозі.

За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобовязання. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання (п. 14.4).

Відповідно до п. 14.8 договору у разі прострочення позичальником виконання грошового зобовязання за цим договором, він зобовязується на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. При розрахунку суми боргу, належної до сплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який є меншим за одиницю, індекс приймається рівним одиниці.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу 08.10.2013 кредитні кошти в сумі 250 000 000,00грн, що підтверджується меморіальним ордером №320830 від 08.10.2013 (том 1, а.с. 69), випискою по особовому рахунку відповідача з 08.10.2013 по 09.07.2015 (том 1,а.с. 147,148).

В подальшому сторони вносили зміни до кредитного договору.

Так, 15.11.2013 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані за період з 08.10.2013 по 31.10.2013, позичальник сплачує в строк до 15.12.2013 (том 1, а.с. 18).

16.12.2013 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по листопад 2014 року позичальник сплачує в строк до 15.01.2014 (том 1, а.с. 18 на звороті).

25.12.2013 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким встановили з 08.10.2013 процентну ставку за користування кредитом у розмірі 28% річних та узгодили, що проценти, перераховані за 2013 рік за ставкою 28% річних, сплачуються в строк до 30.01.2014 (том 1.а.с.19).

30.01.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, перераховані за 2013 рік за ставкою 28% річних, сплачуються в строк до 15.02.2014 (том 1, а.с. 19 на звороті).

17.02.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані за період з 01.12.2013 по 31.01.2014, позичальник сплачує в строк до 15.03.2014 (том 1, а.с. 20).

17.03.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по лютий 2014 року позичальник сплачує в строк до 15.04.2014 (том 1, а.с. 20 на звороті).

15.04.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по березень 2014 року позичальник сплачує в строк до 15.05.2014 (том 1,а.с. 21).

15.05.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по квітень 2014 року, позичальник сплачує в строк до 15.06.2014 (том 1,а.с. 21 на звороті).

16.06.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по травень 2014 року, позичальник сплачує в строк до 15.07.2014 (том 1,а.с. 22).

15.07.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по червень 2014 року ,позичальник сплачує в строк до 15.08.2014(том 1,а.с. 22 на звороті).

13.08.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким змінили розмір процентної ставки та встановили з 08.10.2013 по 31.08.2014 р. 28% річних, з 01.09.2014 16,10% річних (том 1.а.с. 23).

15.08.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по липень 2014 року, позичальник сплачує в строк до 15.09.2014 (том 1, а.с. 23 на звороті).

15.09.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по серпень 2014 року, позичальник сплачує в строк до 15.10.2014 (том 1,а.с. 24).

09.10.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили кінцевий термін погашення кредиту до 06.10.2015 року включно ( том 1,а.с. 24 на звороті).

15.10.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по вересень 2014 року, позичальник сплачує в строк до 15.11.2014 (том 1, а.с. 25).

31.10.2014 сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору, яким узгодили, що проценти, нараховані по жовтень 2014 року, позичальник сплачує в строк до 15.12.2014 (том 1,а.с. 25 на звороті).

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов договору відповідач не сплатив у повній сумі процентів за користування кредитом у встановлений договором строк, сплатив їх частково в сумі 51 044 698,63грн, а саме: 28.11.2013 - 3 780 821.92 грн (меморіальний ордер №1213909, том 2,а.с. 194), 25.12.2013 - 9 609 589,04грн (меморіальний ордер №1265966, том 2, ас. 193), 29.08.2014 - 37 623 287,67грн (п/д № 1, том 2, а.с. 195), 04.09.2014 - 31 000 ,00грн (п/д № 2, т.1, а.с.196). Станом на 30.01.2015 його заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом становить 28 621 054,80 грн (том 1, а.с. 145).

На підставі постанови НБУ України від 20.11.2014 №733 «Про віднесення ПАТ Всеукраїнський ОСОБА_2 до категорії неплатоспроможних» рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 №123 у банку запроваджено тимчасову адміністрацію з 21.11.2014 строком на 3 місяці. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації рішенням № 128 від 24.11.2014 призначено ОСОБА_3 В подальшому рішенням №35 від 17.02.2015 продовжено здіснення тимчасової адміністрації у банку та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду по 20.03.2015 включно( т.1, а.с.28-35).

У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору 20.02.2015 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації банку на підставі п. 8.1, 8.2, 8.2.10 договору, ст.530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України звернулася до відповідача з вимогою за вих. №31/1-2290 від 20.02.2015 про повернення в 7-денний строк кредиту, сплату процентів, пені та інфляційних втрат за кредитним договором №119-2013 від 08.10.2013 у розмірі 280 862 369, 62 грн (том 1,а.с. 26-28).

Згідно з розрахунком позивача (том 1, а.с. 10- 12) сума 280 862 369,62 грн включає: 250 000 000,00 грн заборгованості за кредитом, 28 621 054,80 грн заборгованості за процентами, 171 232,88 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту ( за 08.10.2014), 811 936,45 грн пені за несвоєчасну сплату процентів ( з 16.12.2014 по 30.01.2015), 233 870,97 грн інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту (за період з 08.10.2014 по 30.01.2015), 1 024 274,52 грн інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів (за період з 16.12.2014 по 30.01.2015).

Відповідач не виконав вимоги банку, у звязку з чим 05.03.2015 позивач звернувся з позовом до суду.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач уклали кредитний договір від 08.10.2013 №119-2013, на виконання якого банк надав відповідачу 08.10.2013 кредитні кошти в сумі 250 000 000,00грн, за користування якими відповідач мав сплачувати щомісячно не 15-го числа наступного місяця проценти в період з 08.10.2013 по 31.08.2014 у розмірі 28% річних, з 01.09.2014 у розмірі 16, 1 % річних. Строк повернення кредиту був встановлений по 07.10.2014 та був продовжений 09.10.2014 - по 06.10.2015 включно.

Свої зобовязання щодо сплати процентів за користування кредитом відповідач виконував неналежним чином, сплатив проценти частково в сумі 51 044 698,63грн (28.11.2013 - 3 780 821.92 грн, 25.12.2013 - 9 609 589,04грн, 29.08.2014 - 37 623 287,67грн , 04.09.2014 - 31 000 ,00грн ). Станом на 30.01.2015 його заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом становила 28 621 054,80 грн.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання.

Договором (п. 8.1) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право припинити надання кредитних коштів за цим договором, скасувати ліміт кредитування та вимагати дострокового повного погашення заборгованості позичальника за кредитом разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню, штрафи та інші платежі відповідно до цього договору.

Кредитор вправі предявити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту та виконання інших зобовязань за цим договором ,зокрема, у випадку порушення позичальником строків виконання грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 5 банківських днів (п. 8.2.10. договору).

Згідно з п. 8.3. договору позичальник зобовязаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення зобовязань за цим договором протягом строку, що вказаний у відповідній вимозі.

За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобовязання. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання (п. 14.4договору).

Відповідно до п. 14.8 договору у разі прострочення позичальником виконання грошового зобовязання за цим договором, він зобовязується на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Частинами 1,2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору 20.02.2015 позивач звернувся до відповідача на підставі п. п. 8.1, 8.2, 8.2.10 договору, ст.ст.530, 611,625, 1050, 1054 ЦК України з вимогою за вих. №31/1-2290 від 20.02.2015 про повернення в 7-денний строк кредиту, сплату процентів, пені та інфляційних втрат за кредитним договором №119-2013 від 08.10.2013 в сумі 280 862 369, 62 грн, правомірність нарахування якої перевірена судом та підтверджена матеріалами справи.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що позивач не надав належних доказів надання кредиту, зокрема, стверджує, копія меморіального ордера №320830 від 08.10.2013 не є належним доказом надання кредиту, оскільки підписана невстановленою особою, підпис особи не засвідчений банківською печаткою. Також вказує, що позивач не надав суду першої інстанції оригінали кредитного договору №119-2013 від 08.10.2013,договорів про внесення змін до даного договору, хоча суд їх витребовував.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що позивач не надав суду першої інстанції оригіналів кредитного договору №119-2013 від 08.10.2013, договорів про внесення змін до даного договору з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). Суду були надані належним чином засвідчені копії кредитного договору №119-2013 від 08.10.2013 та договорів про внесення змін до кредитного договору( наявні в матеріалах справи), які засвідчені підписом представника позивача ОСОБА_6, штампом «Згідно з оригіналом» та вказана дата засвідчення 27.02.2015.

Відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору та додаткових договорів до нього, не заперечує їх умов та змісту, викладених у поданих суду копіях. Водночас слід зазначити, що кредитний договір та договори про внесення змін до договору були складені у двох примірниках, тобто, кожна із сторін мала оригінали цих договорів. Отже, відповідач мав свої оригінали договорів та не був позбавлений можливості надати суду свої примірники оригіналів договорів. Поряд з тим, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 у даній справі( т.2, а.с. 123-131) встановлено, що позивач не надав суду оригіналів з незалежних від нього причин, оскільки оригінали 211 кредитних справ за 2011-2014роки, у тому числі по кредитному договору №119-2013 від 08.10.2013, були передані на вимогу слідчого відділу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 17.11.2014. В подальшому згідно з повідомленням Головного слідчого управління Національної поліції України від 31.12.2015( 04.01.2016) №2/24/1/2-2016 оригінали 211 кредитних справ приєднані як речові докази до матеріалів кримінального провадження № 0000496, зареєстрованого Головним слідчим управлінням МВС України 15.11.2014 в ЄДРДР, у звязку з чим в їх поверненні банку відмовлено( т.2, а.с. 161). Названою постановою від 25.11.2015 апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду , справу повернув до суду першої інстанції для розгляду спору по суті.

Доводи скаржника про непідтвердження банком факту надання кредиту спростовуються фактичними обставинами справи, а саме, виписками банку з рахунку відповідача, фактом часткової сплати відповідачем процентів за користування кредитом, які нараховуються з дня видачі кредиту на суму заборгованості по кредиту упродовж всього строку користування кредитом ( ст.2 договору), укладенням сторонами договорів про внесення змін до договору щодо строків сплати процентів, їх розміру, строку повернення кредиту тощо.

Суд не бере до уваги доводи скаржника про необгрунтовану відмову суду першої інстанції в задоволенні його клопотання № 290 від 29.10.2015 про призначення судово-економічної експертизи, оскільки клопотання № 290 від 29.10.2015 про призначення судово-економічної експертизи в матеріалах справи відсутнє. Водночас апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відхилив клопотання відповідача від 05.05.2015 ( т.1,а.с.58-60) та від 22.06.2015 ( т.1, а.с. 87-90) про призначення судової експертизи ухвалами від 06.05.2015 (том 1, а.с. 74-76) та від 12.08.2015 (том 2, а.с.14-17), вказавши, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити нарахування позивачем відповідних сум, заявлених до стягнення.

Слід зазначити, що після відхилення судом клопотань відповідача від 05.05.2015 та від 22.06.2015про призначення судової експертизи та винесення судом ухвали від 19.10.2015 про залишення позову без розгляду (колегія суддів у складі : головуючий суддя Щигельська О.І, судді Мороз Н.В, ОСОБА_7О.) інших клопотань про призначення судової експертизи відповідач не подавав. З матеріалів справи вбачається, що після скасування 25.11.2015 апеляційним судом ухвали від 19.10.2015 про залишення позову без розгляду та прийняття 07.12.2015 справи до розгляду іншим складом суду першої інстанції (колегія суддів у складі: головуючий суддя Мазовіта А.Б., судді Мороз Н.В, ОСОБА_7О.) відповідач не подавав інших клопотань про призначення експертизи при розгляді судом спору по суті, раніше поданих клопотань про призначення судової експертизи (від 05.05.2015 та від 22.06.2015) не підтримував.

Інші доводи скаржника не беруться до уваги як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення на рішення Господарського суду Львівської області від 22.02.2016

у справі № 914/768/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 23.05.2016

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко