ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

17.05.2016 Справа № 904/496/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Березкіна О.В., Дармін М.О.

секретар судового засідання: Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від скаржника: Волошин А.А., довіреність № 2681/10/04-67-10-36 від 12.02.2016 р.

інші учасники провадження не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2016р. у справі №904/496/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "220", м.Дніпропетровськ,

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "220", м.Дніпропетровськ,

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2016р. у справі №904/496/16 (суддя Полєв Д.М.) визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "220" - банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 6 місяців, до 23.08.16р., ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Польянова Євгена Олександровича, кандидатуру арбітражного керуючого Лихопьока Д.П. - відхилено.

Постановлено оприлюднити повідомлення про визнання боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "220" банкрутом на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі інтернет.

Зобов'язано ліквідатора вчинити певні дії (а.с.70-74, т.2).

Не погодившись з зазначеною постановою, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Дніпропетровська звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, припинити провадження у справі.

Скаржником зазначено, що при прийнятті постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, господарський суд повинен з'ясувати наявність або відсутність у боржника ознак банкрутства, зокрема: наявність непогашених, визнаних судом грошових вимог кредиторів; перевищення грошових зобов'язань боржника над його майном (встановлення недостатності майна для задоволення вимог кредиторів (неспроможність); незадовільний результат заходів фінансового оздоровлення боржника. Тільки наявність усіх перерахованих ознак дає суду підстави для визнання боржника банкрутом.

Як стверджує скаржник зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, що мало місце дослідження судом фінансового становища боржника, з'ясування ознак його неплатоспроможності, встановлено обставини можливості задоволення боржником визнаних судом вимог кредиторів лише через застосування ліквідаційної процедури та відповідно наявності і достатніх підстав для визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Висновки щодо неплатоспроможності божника, господарський суд зробив лише на підставі проміжного ліквідаційного балансу.

Крім того, скаржником зазначено, що судом першої інстанції належним чином не було проведено аналіз активів та пасивів боржника та належним чином не з'ясовано питання про недостатність вартості майна боржника для задоволення вимог кредиторів, оскілки визначаючи боржника банкрутом, суд у будь-якому випадку має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів. Отже, за твердженням податкової, місцевим судом передчасно було визнано ТОВ "Торговий дім "220" банкрутом.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор Польянов Є.О. просить суд постанову залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Крім того ліквідатором зазначено, що Державна податкова інспекція на час подання апеляційної скарги не набула статусу учасника провадження у справі про банкрутство, не довела порушення своїх прав, тому не має права на апеляційне оскарження відповідно до положень ст..ст.91, 106 ГПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови місцевого господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає припиненню, з огляду на викладене нижче.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) (в редакції, що діє з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом .

За вимогами частини 1 статті 2 Закону провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 9 Закону справи про банкрутство юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України визначає серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України, а в справах про банкрутство також і Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повинні містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Нормами статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до частини 6 статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 4-1 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, чинним законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

У відповідності до статті 1 Закону учасниками у справі про банкрутство є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь в провадженні у справі про банкрутство.

Як встановлено статтею 1 Закону, сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Цією статтею також визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Однак, інші випадки участі органу доходів і зборів у справі про банкрутство платника податків Законом про банкрутство не передбачені. Таким чином, орган доходів і зборів до інших, окрім кредиторів, учасників справи про банкрутство чинним законодавством України не віднесений.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 26.11.2015р. учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "220" прийнято рішення про припинення діяльності підприємства шляхом ліквідації та призначено голову ліквідаційної комісії Польянова Є.О.

На виконання вимог частини першої статті 105 Цивільного кодексу України боржник звернувся до державного реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ для здійснення реєстраційної дії по внесенню відомостей про припинення юридичної особи, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 26.11.2015р. №21467587.

Ліквідатором боржника в друкованому засобі масової інформації - Бюлетні державної реєстрації № 337 (32) опубліковано оголошення про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "220" шляхом ліквідації.

На виконання вимог частини першої статті 111 Цивільного кодексу України, за результатами розгляду пред'явлених кредиторських вимог до боржника, проведеної інвентаризації активів і зобов'язань, складено проміжний ліквідаційний баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "220" станом на 01.02.2016р.

З проміжного ліквідаційного балансу боржника від 01.02.2015р. та затвердженого рішенням учасника боржника, вбачається, що кредиторська заборгованість складає 7635523,39грн.; дебіторська заборгованість, основні засоби, товарно - матеріальні цінності, нематеріальні активи відсутні; залишок грошових коштів складає 12898,79грн.

Таким чином, згідно поданих документів господарським судом встановлено, що вартості майна боржника недостатньо для задоволення вимог кредиторів, при цьому до звернення ліквідатора до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, було дотримано вимоги цивільного та господарського законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи.

Ухвалою господарського суду 16.02.16р. порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "220", відповідно до процедури, передбаченої статтею 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до положень ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, господарський суд визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом для призначення розпорядника майна. Обов'язки ліквідатора можуть бути покладені на голову ліквідаційної комісії (ліквідатора) незалежно від наявності у нього статусу арбітражного керуючого. Вирішення питання щодо визнання боржника банкрутом здійснюється в судовому засіданні, що проводиться не пізніше чотирнадцяти днів після порушення провадження у справі в загальному порядку, визначеному цим Законом.

Кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом.

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Судом першої інстанції має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або у мотивувальній частині оскаржуваного рішення повинні міститися висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки цієї особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права учасників провадження у справі про банкрутство, а й їх процесуальні права, що витікають із визначеного пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, права кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав та обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до статті 23 Закону особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а саме кредитора, лише у разі подання у встановленому порядку заяви з грошовими вимогами до боржника. Тільки після цього така особа має процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 33 та частини 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні докази звернення податкової інспекції до боржника/арбітражного керуючого/суду із заявою про визнання грошових вимог або їх визнання в судовому порядку.

У зв'язку з наведеним, органи державної податкової служби та інші державні органи є кредиторами неплатоспроможних боржників, якщо вони мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Ця норма міститься в статті 210 Господарського кодексу України. Однак, вказана норма не встановлює автоматичного визнання цих органів кредиторами у всіх справах про банкрутство.

Таким чином, особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а саме кредитора, лише у разі подання у встановленому порядку заяви з грошовими вимогами до боржника. Тільки після цього, така особа має процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.

Відповідна правова позиція підтверджується судовою практикою, зокрема постановами Вищого господарського суду України від 10.07.2013 року у справі №916/832/13, від 17.10.2013 року у справі № 904/1292/13-г, від 31.10.2013 року у справі №5011-46/12006-2012, від 18.03.2014 року у справі № 904/5660/13, від 24.04.2014 року у справі № 916/1547/13, від 24.04.2014 року у справі № 916/1544/13, від 02.12.2014 року у справі №904/2684/14.

За таких обставин, податковим органом не доведено, що господарський суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська, у зв'язку з чим податкова інспекція не мала права апеляційного оскарження прийнятої у справі постанови відповідно до положень статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, на підтвердження вищевикладеного, ліквідатором надано до справи копію листа ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська від 07.04.16р. за №6885/10/04-67-17, відповідно до якого ліквідатора боржника повідомлено про відсутність за ТОВ "Торговий дім "220" будь-яких невиконаних зобов'язань перед бюджетом, зокрема, податкового боргу (а.с.119-121, т.2 ).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що подана ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська апеляційна скарга не підлягає розгляду в господарському суді в порядку апеляційного провадження.

За таких обставин, апеляційне провадження, порушене за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2016р. у справі №904/496/16, підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, як таке, що помилково порушене.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 80, статтями 86, 91, 99, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2016р. у справі №904/496/16.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін