ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" травня 2016 р. Справа № 918/214/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.М. Качура, розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до відповідача: Житлово-комунального підприємства "Перспективне"

про стягнення в сумі 914 217,62 грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 04 січня 2016 року);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 06 травня 2016 року);

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" про стягнення в сумі 914 217,62 грн. заборгованості, позовні вимоги аргументувавши неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання в частинні повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою суду від 28 березня 2016 року порушено провадження у справі № 918/214/16, розгляд справи призначено до слухання в судовому засіданні на 21 квітня 2016 року.

В судовому засіданні 21 квітня 2016 року оголошувалась перерва до 12 травня 2016 року.

11 травня 2016 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає.

В судовому засіданні від 12 травня 2016 року оголошувалась перерва до 16 травня 2016 року.

16 травня 2016 року відповідачем подано письмові пояснення, відповідно до змісту яких відповідач позовні вимоги не визнає, зокрема зазначає, що акт звірки взаємних розрахунків не є належним доказом наявності заборгованості. Також відповідач вважає, що акти здачі та приймання робіт не можуть бути доказом наявності заборгованості.

16 травня 2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

Розглянувши матеріали вказаної заяви суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до роз'яснень висвітлених в пункті 3.10. постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Всупереч зазначеному, позивачем не надано суду доказів сплати судового збору у зв'язку з збільшенням розміру позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подана заява про збільшення позовних вимог підлягає поверненню без розгляду.

16 травня 2016 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до змісту якої у зв'язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 892 559,99 грн.

Розглянувши подане клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У пункті 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній має оцінити її, виходячи зі змісту такої заяви, а також - змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі за відсутності предмету спору.

Як роз'яснено в пункті 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині вимог про стягнення 21 657,63 грн. заборгованості, сплаченої після порушення провадження у справі слід припинити в порядку пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому зсіданні представник відповідача позов не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність копій документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (позивач, сторона-1) та Житлово-комунальним підприємством "Перспективне" (відповідач, сторона-2) укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання № 1015 (надалі договір), відповідно до якого предмету якого сторона-1 зобовязується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, надавати послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання, які визначені в додатку № 2, який є невід'ємною частиною договору, а сторона-2 зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, приймати та оплачувати надані послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання (надалі іменуються "послуги") у житлових багатоквартирних будинках міста Рівне.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що плата за даним договором буде здійснюватись шляхом автоматизованого розчеплення квартирної плати населення згідно розпорядження голови Рівненської міської ради.

Пунктом 7.4. передбачено, що у випадку відсутності оплати по договору на протязі місяця, сторона 1 має право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку та відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 7.7. договору плата за даним договором здійснюється відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг, узгоджених сторонами.

Згідно з наявними в матеріалах справи актами здачі та прийомки виконаних робіт по технічному обслуговуванню внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання житлових будинків Рівненської міської ради за період з жовтня 2013 року по лютий 2016 року позивач надавав відповідачу послуги згідно з умовами договору. Вказані акти підписані відповідачем без будь-яких зауважень, та містять відтиск печатки відповідача.

В лютому місяці 2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення наявної заборгованості, яка станом на 19 лютого 2016 року становила 876 809,40 грн., протягом 10 днів з дня отримання вимоги.

У відповідь на вказану вимогу відповідач направив позивачу відповідь, в якій зазначає, що заборгованість виникла у зв'язку зі складним матеріальним становищем, вказаної заборгованості не заперечує.

Станом на час розгляду справи неоплаченими лишились послуги на суму 892 559,99 грн., доказів повної оплати відповідач суду не надав.

У статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У частинах 1, 2 статті 193 ГК України, встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України, частини 6 статті 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як визначено у частині першій статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 892 559,99 грн. заборгованості є законними обґрунтованими, відповідачем не спростованими а відтак такими що підлягають до задоволення.

Щодо заперечень на позов суд вважає за необхідне зазначити, що за пунктом 7.7. договору плата за даним договором здійснюється відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг, узгоджених сторонами. Вказані акти наявні в матеріалах справи, підписані як позивачем так і відповідачем, та, на думку суду, відповідно до умов договору підтверджують наявну заборгованість щодо наданих послуг.

Стосовно посилань відповідача на ті обставини, що оплата здійснюється шляхом автоматизованого розчеплення квартирної плати населення суд зазначає, що вказані обставини не звільняють відповідача як сторону договору від виконання умов договору, слід зазначити, що за самим предметом договору передбачено обов'язок відповідача здійснювати оплату наданих послуг.

Відтак суд приходить до висновку, що заперечення надані відповідачем не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач довів наявність заборгованості з надання послуг, а відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи ті обставини, що судом припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 21 657,63 грн., судовий збір в сумі 324,87 грн. може бути повернутий позивачу за його клопотанням.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-комунального підприємства "Перспективне" (33016, м. Рівне, вул. Будівельників 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 27, ) 892 559 (вісімсот дев'яносто дві тисячі п'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 99 коп. заборгованості та 13 388 (тринадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 39 коп. судового збору.

3. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 21 657,63 грн. заборгованості - припинити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складено 17 травня 2016 року

Суддя А.М. Качур