ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" квітня 2016 р. Справа № 5023/2782/11

вх. № 2782/11

Суддя господарського суду: Присяжнюк О.О.

при секретарі судового засідання: Косма К.І.

за участю представників сторін:

стягувача ОСОБА_1,

боржника - не з'явився,

ДКСУ - не з'явився,

представника Дергачівського районного управління юстиції Харківській області - не з'явився

розглянувши скаргу Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків від 22.03.2016 року (вх.№ 90) на бездіяльність Державної казначейської служби України та відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківській області за позовом

Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у формі ТОВ, м. Харків

до

Підприємства Дергачівської виправної колонії № 109, с. Дв. Кут

про стягнення 12007,38 грн.

за участю Державної казначейської служби України, м.Київ

та ДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківській області, м.Дергачі

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дослідне сільськогосподарське підприємство БВ у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача - Підприємства Дергачівської виправної колонії № 109, м. Харків на користь позивача 62 863,45 грн. боргу за товар, отриманий на виконання договору доручення № 2д/0408 від 11.04.2008 року.

Рішенням господарського суду Харківської області (суддя Присяжнюк О.О.) від 14.06.2011 р. по справі № 5023/2782/11 позов задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.08.2011року, рішення господарського суду Харківської області від 14.06.11 р. по справі № 5023/2782/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

01.09.2011року господарським судом Харківської області видано відповідний наказ .

22.03.2016 року від Дослідного сільськогосподарське підприємство "БВ" у формі ТОВ, м. Харків надійшла скарга на бездіяльність Державної казначейської служби України та відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківській області (вх. № 90) , в якій скаржник просить суд :

- визнати бездіяльність Державної казначейської служби України, Відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 01.09.2011 року у справі №5023/2782/11 про стягнення з Підприємства Дергачівської виправної колонії (№109), повна назва: Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№109), Харківська обл., Дергачівський р-н. с.Дворічний Кут, основний борг в розмірі 43177,12 грн.; інфляційні на суму боргу у розмірі 15185,39 грн.; три проценти річних на суму боргу у розмірі 3644,87 грн.; 620,07 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь Дослідного сільськогосподарського підприємства «БВ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, а дії противоправними;

- зобовязати Відділ державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області нарахувати компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів згідно наказу господарського суду Харківської області від 01.09.2011 року у справі №5023/2782/11 та винести рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів;

- зобовязати Державну казначейську службу України виконати наказ господарського суду Харківської області від 01.09.2011 року у справі №5023/2782/11 та здійснити виплату суму основного боргу в розмірі 43177,12 грн.; інфляційні на суму боргу у розмірі 15185,39 грн.; три проценти річних на суму боргу у розмірі 3644,87 грн.; 620,07 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь Дослідного сільськогосподарського підприємства «БВ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, , р/р 8 АТ «ОСОБА_3 Аваль» м.Київ МФО 380805 та суму компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів.

Ухвалою господарського суду від 24.03.2016 року було прийнято скаргу на бездіяльність Державної казначейської служби України та відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківській області по справі № 5023/2782/11 до розгляду та призначено її розгляд у судовому засідання на 07.04.2016 року. У судове засідання зявилися від Стягувача ОСОБА_1, від ВДВС головний державний виконавець Мєрємєря В.П., представники боржника та ДКСУ не зявилися та не надали витребуваних документів. Беручи до уваги неявку представників боржника та ДКСУ у судове засідання, ненадання ними витребуваних доказів та необхідність витребування вищевказаної інформації, яка має суттєве значення для повного, всебічного та об'єктивного вирішення скарги, суд відклав розгляд справи на "21" квітня 2016 року та ухвалою від 07.04.2016 року зобов'язав ДКСУ виконати в повному обсязі вимоги ухвали господарського суду Харківської області про прийняття до розгляду скарги від 24.03.2016 р. по справі №5023/2782/11 та надати суду відзив на скаргу. Явку представника ДКСУ в судове засідання призначене на 21.04.2016 року визнати обов'язковою.

Представник Стягувача в судове засідання, призначене на 21.04.2016 року, з'явився, підтримує скаргу .

Представник ДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківській області, в судове засідання не з'явився, 20.04.2016 року електронною поштою надіслав клопотання щодо відкладення розгляду скарги у зв'язку із додатковою відпусткою заступника начальника відділу ОСОБА_2 в провадженні якого перебуває виконавче провадження ВП№48215903.

Господарський суд, розглянувши вищевказане клопотаня відмовляє в його задоволені , виходячи із наступного.

Відповідно до частин п'ятої, шостої статті 28 ГПК України, громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю, або, якщо представником є адвокат, - ордером з доданим до нього договором чи засвідченим сторонами цього договору витягом з нього, в якому зазначено повноваження адвоката. Статус громадянина як суб'єкта підприємницької діяльності підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ України, а його особа - паспортом або іншим відповідним документом. При цьому довіреність, видана громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності, також має бути нотаріально посвідченою.

Відповідно до п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З огляду на зазначене, суд вважає, що клопотання ДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківській області у справі про відкладення розгляду справи на іншу дату є необґрунтованим, тому відмовляє в його задоволенні.

Представники боржника та ДКСУ в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на скаргу не надали.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали скарги, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області (суддя Присяжнюк О.О.) від 14.06.2011 р. по справі № 5023/2782/11 позов задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.08.2011року, рішення господарського суду Харківської області від 14.06.11 р. по справі № 5023/2782/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

01.09.2011року господарським судом Харківської області видано відповідний наказ, який був своєчасно пред'явлений стягувачем до примусового виконання до ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області. 17.02.2015 р. державним виконавцем ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області прийнята постанова про повернення виконавчого документу стягувачу за відсутністю майна у боржника на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

21.07.2015 року стягувач подав повторно заяву про примусове виконання рішення суду та оригінал наказу до ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області.

24.07.2015 року державним виконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження ВП 4825903, стягувача не повідомлено відповідно ч. 5 ст. 25 та ч.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження".

02.10.2015 року відповідно копії квитанції поштового відправлення 521 ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області супровідним листом №4458 від 01.10.2015 року направив наказ №5023/2782/11 виданий 01.09.2011 року до Державної казначейської служби України на підставі ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та не повідомив стягувача. Дата надходження до ДКСУ 06.10.2015 р. за вх. № 8-17870 встановлена самим стягувачем.

06.10.2016 року ВДВС винесена постанова про зупинку виконавчого провадження про що свідчить роздруківка з ЄДРВП, не дотримано терміну винесення у день надсилання 02.10.2015 року та не повідомлено стягувача у триденний строк відповідно ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Доказів направлення стягувачу постанов та документів ВДВС до суду не надав. Зі слів державного виконавця ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області раніше такі документи не направлялись, а тільки 17.03.2016 року передано копії через представника іншого стягувача обєднаного виконавчого провадження.

Державна казначейська служба України не скористалася своїми правами, не надала відгуків на скаргу. Стягувач стверджує, що кошти не перераховані. ВДВС підтвердив, що даних про виконання рішення суду не надходило. Відтак ДКСУ не здійснила перерахування коштів за рішенням суду у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю або стягувачу на підставі ч. 6 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно до ст.19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Тобто законодавчо встановлені межі поведінки органів державної влади та їх посадових осіб поділять їхні дії на правомірні (такі, що знаходяться в межах норм права) та протиправні (або неправомірні, тобто такі, що виходять за межі норм права). Вчинення правомірних дій посадовими особами органів державної влади означає, що вони не порушують зазначену ст.19 Конституції України. Вчинення ж протиправних дій, означає, що в даному випадку правопорядок порушено і мають настати певні юридичні наслідки. І вони мають бути негативними для правопорушника.

В поданій скарзі скаржник, зокрема, просить визнати бездіяльність Державної казначейської служби України та Відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 01.09.2011 року у справі №5023/2782/11 про стягнення з Підприємства Дергачівської виправної колонії (№109) 62 863,45 грн., а дії противоправними. Також просить зобовязати Відділ державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області нарахувати компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, а Державну казначейську службу України здійснити виплату суму 62 863,45 грн. та суму компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовим актами, виданим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Законом України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.та боржником;інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд також зазначає, що частиною 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

З 01.01.2013р. набрав чинності Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", ч.1 статті 4 якого передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. При цьому ч.2. ст.4 передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Враховуючи п.3 Прикінцевих та перехідних положень виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Викладене свідчить про те, що наказ суду по справі № 5023/2782/11 повинен виконуватись державною виконавчою службою, але з урахуванням як вимог Закону України "Про виконавче провадження", так і вимог Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Пунктом 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) передбачено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

В такому випадку п. 18 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню. Відповідно ч.1 ст. 39 цього Закону Державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк.

Частиною 6 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено, що перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі.

З статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" витікає, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина 1). А компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом пяти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Таким чином, суд вважає, що після встановлення відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення суми боргу за виконавчим документом, що стало підставою для повернення виконавчого документу стягувачу згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець повинен скласти відповідний акт, а керівник направити наказ суду до відповідного органу Держказначейства згідно з п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) для виконання рішення суду за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що і було здійснено Дергачівського районного управління юстиції Харківської області. Однак державним виконавцем не направлено копію постанови ВП 4825903 від 24.07.2015 року стягувачу відповідно ч. 5 ст. 25 та ч.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", 06.10.2016 року винесена постанова про зупинку виконавчого провадження з не дотриманням терміну у день надсилання 02.10.2015 року та не повідомлено стягувача у триденний строк відповідно ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Керівником ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області супровідним листом №4458 від 01.10.2015 року направив наказ №5023/2782/11 виданий 01.09.2011 року до Державної казначейської служби України та не повідомив стягувача відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Такі дії ВДВС не відповідають законодавству і слід визнати противоправними.

Суд вважає, що відповідно ч.6 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" перерахування коштів за рішенням суду здійснюється Державною казначейською службою України, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі і мали бути перерахованими починаючи з 07.10.2015р по 06.01.2016 року. Державною казначейською службою України не перераховано коштів,не прийнято рішень, не подано пропозицій Мінфіну, відповідно пунктів 47-49 Порядку виконання рішень проявивши бездіяльність і в частині скарга про бездіяльність ДКСУ судом підлягає задоволенню.

Щодо вимог зобовязати ВДВС нарахувати компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, а Державну казначейську службу України здійснити виплату суму 62 863,45 грн. та суму компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів в цих частинах скарга судом не підлягає задоволенню виходячи з передчасних вимог. Так, як ДКСУ не перераховувала кошти, то ст. 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" ще не передбачено нарахування та виплата компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а тільки після нараховується державним виконавцем протягом пяти днів з дня отримання ним повідомлення ДКСУ про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України, рішення суду, що набрали законної сили, є обов'язковим на всій території України та виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до правосуддя, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, які не повинні шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

В даному випадку рішення суду не виконується з 2011 року, в продовж майже 5 років, що є не припустимим з огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини та позицію Конституційного Суду України, котрий неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Виконання рішення суду може проводитись і іншими органами у випадках передбачених ст. 3 Законом України "про виконавче провадження".

Як державна виконавча служба, так і Державна казначейська служба України, зобов'язані виконувати рішення суду у відповідності з вимогами діючого законодавства України, та не потребується додатково судового рішення про таке зобов'язання.

При цьому сторона має право оскаржити конкретні дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів в порядку ст. 121-2 ГПК України.

З огляду на вищевикладене господарський суд приходить до висновку, що скарга в частині визнання бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області та Державної казначейської служби України по не виконанню наказу господарського суду Харківської області від 01.09.2011 року у справі № 5023/2782/11, а дії противоправними та зобов'язання Державної казначейської служби України виконати наказ господарського суду Харківської області від 01.09.2011 року у справі № 5023/2782/11підлягає задоволенню, в іншій частині скарга судом не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.86 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу Дослідного сільськогосподарського підприємства "БВ" у ф. ТОВ на незаконні дії Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України в Дергачівському районі Харківської області та відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області (вх.№178 від 23.06.2015року) задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Державної казначейської служби України, Відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 11.05.2011 року у справі №5023/284/11 про стягнення з Підприємства Дергачівської виправної колонії (№109) ), повна назва: Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Дергачівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№109), Харківська обл., Дергачівський р-н. с.Дворічний Кут, основний борг в розмірі 88954 грн; інфляційні на суму боргу у розмірі 28406,14 грн; три проценти річних на суму боргу у розмірі 6897,60 грн; 1206,54 грн державного мита та 220,85 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь Дослідного сільськогосподарського підприємства «БВ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, а дії противоправними.

Зобовязати Державну казначейську службу України виконати наказ господарського суду Харківської області від 11.05.2011 року у справі №5023/284/11 та здійснити виплату суму основного боргу в розмірі 88954 грн; інфляційні на суму боргу у розмірі 28406,14 грн; три проценти річних на суму боргу у розмірі 6897,60 грн; 1206,54 грн державного мита та 220,85 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь Дослідного сільськогосподарського підприємства «БВ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю , , р/р 8 АТ «ОСОБА_3 Аваль» м.Київ МФО 380805.

В решті скарги відмовити .

Суддя Присяжнюк О.О.