Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" травня 2016 р. Справа № 906/362/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №419/1 від 01.02.2016

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. б/н від 27.04.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

до Комунального вищого навчального закладу "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради

про стягнення 42604,47грн (згідно заяви вх.№02-44/440/16 від 19.05.2016 про збільшення розміру позовних вимог)

У судовому засіданні 28.04.2016 відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 16.05.2016, 16.05.2016 оголошувалась перерва до 19.05.2016, а в засіданні суду 19.05.2016 оголошувалась перерва до 23.05.2016.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 39568,02грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору №2015/ТП-БО-700050 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 26.08.2015.

28.04.2016 через канцелярію суду позивач подав заяву про зміну предмету позову №3952/6 від 28.04.2016, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 42303,80грн, з яких: 39926,36грн - основного боргу, 2106,03грн - пені та 271,41грн - 3% річних (а.с. 34-34).

Ухвалою від 28.04.2016 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову №3952/6 від 28.04.2016 та вважав заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 42303,80грн (а.с. 42).

19.05.2016 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог №4284/6 від 18.05.2016, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 42604,47грн, з яких: 39926,36грн - основного боргу, 2504,24грн - пені, 173,87грн - 3% річних (а.с. 63-64).

Ухвалою від 28.04.2016 суд прийняв до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог №4284/6 від 18.04.2016 та вважав заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 42604,47грн (а.с. 74).

Представник позивача в судовому засіданні позов, з врахуванням збільшених позовних вимог, підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог №4284/6 від 18.04.2016.

Представник відповідача в засіданні суду надав письмові доповнення та додаткові уточнення від 23.05.2016 до заяви про часткове визнання позову від 16.05.2016, в яких суму основного боргу визнає, а також просить суд зменшити суму нарахованої пені на 50%.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (постачальник, позивач), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (газорозподільне/газотранспортне підприємство) і Комунальним вищим навчальним закладом "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради (споживач, відповідач) укладено договір №2015/ТП-БО-700050 на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі - Договір) (а.с. 9-11).

Відповідно до умов п.1.1 Договору постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

За змістом п.4.6 Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання суб'єктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води). У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як встановлено в підпункті 5.3.3 пункту 5.3 Договору, споживач зобов'язується: оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

У пункті 10.1 Договору встановлено, що договір набирає чинності з 1 липня 2015 року та укладається на строк по 31 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони мають переоформити додаток 3 договору щодо договірних обсягів постачання газу, в якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк.

Згідно підписаного позивачем, відповідачем і Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" додатком 3 до Договору були визначені обсяги постання природного газу на 2016 рік, тим самим підтверджено продовження дії договору №2015/ТП-БО-700050 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 26.08.2016 на наступний календарний рік (а.с. 12).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №2015/ТП-БО-700050 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 26.08.2015, який за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу в січні 2016 року - 12148куб.м, а в лютому 2016 року - 11912куб.м природного газу, що підтверджується підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу від 20.01.2016 і 29.02.2016 - відповідно (а.с. 13, 14).

Таким чином, позивачем свої зобов'язання за договором №2015/ТП-БО-700050 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 26.08.2015 виконано належним чином.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач взяті на себе вказаним вище договором зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем природний газ належним чином не виконав.

Тому, згідно даних позивача станом на день його звернення з позовом до суду в Комунального вищого навчального закладу "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" існувала заборгованість за постачання природного газу (за лютий 2016 року) в сумі 39926,36грн (92962,20грн - 53035,84грн (сплата відповідачем за спожитий у лютому 2016 року природний газ).

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення 39926,36грн основного боргу підлягають задоволенню.

Крім того, позивач згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог №4284/6 від 18.05.2016 просить суд стягнути з відповідача 2504,24грн - пені (за період 11.03.2016-28.04.2016) та 173,87грн - 3% річних (за період 11.03.2016-28.04.2016) (а.с. 63-64).

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Пунктом 6.2.2 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, зі споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Окрім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача сум пені та 3% річних, суд вважає їх правильними і такими, що здійснені згідно вимог чинного законодавства.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені на 50%, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями) визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Проаналізувавши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, врахувавши його важке фінансове становище, внесення відповідача до Реєстру неприбуткових установ та організацій, а також той факт, що останній є бюджетною установою, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені на 50%, тобто, до 1252,12грн.

При цьому суд враховує роз'яснення, надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення", згідно якого у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 ст.83 ГПК України, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов за підставою та предметом не спростував, доказів сплати боргу суду не надав, суму основного боргу визнав (а.с. 43-44, 75-76).

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення 39926,36грн - основного боргу, 1252,12грн - пені та 173,87грн - 3% річних є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки (абз.4 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями)).

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального вищого навчального закладу "Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасевича" Житомирської обласної ради (10005, м. Житомир, вул. Черняховського, буд. 99; ідентифікаційний код 02011261) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35; ідентифікаційний код 39577504):

- 39926,36грн - боргу;

- 1252,12грн - пені;

- 173,87грн - 3% річних;

- 1378,00грн - судового збору.

3. Відмовити в позові в частині стягнення пені в розмірі 1252,12грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.05.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу