РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2016Справа №910/5229/16
За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації

"Луганськгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про внесення змін до умов договору

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Андрєєв А.М. - представник за довіреністю № 47 від 04.02.2016;

Рум'янцев О.С. - представник за довіреністю №61 від 12.05.2016;

від відповідача: Остапенко В.М. - представник за довіреністю № 14-109 від 18.04.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про внесення змін до умов договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом дії договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 відбулися наступні зміни, які впливають на умови договору, а саме: постійне підвищення Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, цін на природний газ протягом 2015 року; обмеження державними органами обсягу природного газу на ВТВ та ВТР, встановлення тарифів, що не покривають фактичних витрат та збільшення державних регульованих цін на природний газ, які є істотними змінами та які впливають на порядок розрахунків та не могли бути враховані сторонами при укладанні договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 та відповідних додаткових угод до нього.

Окрім того, у зв'язку з особливим періодом в країні, пов'язаним з проведенням АТО, позивач позбавлений можливості володіти та користуватись своїм майном, у зв'язку з чим втратив значну кількість споживачів природного газу, що, на думку, позивача є обставинами непереборної сили.

Позивач зазначає, що ним було 10.12.2015 направлено лист № 01-02-43/2136 щодо внесення змін до договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, до якого додано Додаткову угоду № 20 від 10.12.2015, однак оскільки відповіді від відповідача не надійшло, на думку позивача, на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України такі зміни повинні бути внесені до договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 у судовому порядку.

З огляду на вищенаведене, позивач просить суд внести зміни до договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, виклавши в новій редакції: п.6.1 статті 6. "Порядок та умови проведення розрахунків" п.6.1. «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 1 січня 2018 року. Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема: зміни тарифу на транспортування природного газу; підвищення цін на природний газ; прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин Сторін. Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію. У разі наявності розбіжностей з наданими пропозиціями, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду в двадцятиденний строк. Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими". Викласти статтю 11 "Строк дії Договору" у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до 1 січня 2018 року".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.03.2016 порушено провадження у справі № 910/5229/16 та справу призначено до розгляду на 12.04.2016.

12.04.2016 відділом діловодства суду отримано від відповідача відзив на позов із викладеними запереченнями з тих підстав, що внесені до законодавства України зміни, на які посилається позивач, не є підставою для застосування статті 652 ЦК України, оскільки в розумінні цієї норми не є істотною зміною обставин; нормативно-правовими актами не передбачено обов'язку з оплати газу для потреб ВТВ та НВ лише з коштів, отриманих через транспортування газу; вимога позивача про зміну умов договору, зокрема, в частині положення, що договір є чинним в частині здійснення розрахунків за газ до 01.01.2018 суперечить загальним положенням про зобов'язання, адже договір в частині строку дії для розрахунків має діяти по повного виконання розрахунків, а не до визначеної дати. З огляду на наведене вище, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні 12.04.2016 представник позивача подав суду належним чином засвідчені документи, копії яких долучені до позову.

У судовому засіданні 12.04.2016 оголошено перерву до 22.04.2016.

У судовому засіданні 22.04.2016 представник позивача подав суду клопотання про колегіальний розгляд справи та про фіксування судового процесу.

У судовому засіданні 22.04.2016 оголошено перерву до 20.05.2016.

26.04.2016 відділом діловодства суду отримано від позивача додаткові пояснення по справі, відповідно до яких позивач наполягає на задоволенні позову та зазначає про істотність зміни обставин, що є підставою для зміни договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 в силу ст. 652 Цивільного кодексу України, зокрема, у зв'язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції.

У судове засідання з'явились представники позивача та відповідача. Позивач підтримав позов, відповідач заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві на позов.

У судовому засіданні 20.05.2016 представник позивача подав суду копію сертифікату №6224 про форс-мажорні обставини щодо зобов'язань позивача з оплати придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу за договором № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, в результаті бездіяльності третіх осіб органів державної влади.

При цьому, щодо клопотання позивача про колегіальний розгляд справи та про фіксування судового процесу, то дане клопотання в частині фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу задоволено. Що ж до вимоги про колегіальний розгляд справи, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яка справа, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. При цьому, суд відзначає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано існування обставин, які вказують на наявність прямо передбачених у ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України підстав для колегіального розгляду даного спору. Крім того, суд самостійно визначає наявність підстав для колегіального розгляду справи, передбачених ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України. Отже, в задоволенні клопотання позивача про призначення колегіального розгляду справи відмовлено.

У судовому засіданні 20.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець, відповідач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (покупець, позивач) укладено договір № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з умовами п. 11 Договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця (далі - ВТВ та ВТР).

Розділом 2 Договору встановлено умови про кількість та якість газу.

За умовами п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ.

Ціна за 1000 куб.м газу на момент укладання договору становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість - 20%. До ціни на газ додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 36,30 грн., крім того, податок на додану вартість - 20%, всього з податком на додану вартість - 43,56 грн. До сплати ціна за 1000 куб.м газу - 3615,48 грн., крім того податок на додану вартість у розмірі 20% - 723,10 грн., всього з податком на додану вартість - 4338,58 грн. (п.5.2 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що розрахунки за газ здійснюються покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами (п.6.2 Договору).

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов'язків щодо Договору, якщо це виконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення (п. 8.2., 8.5. Договору).

Відповідно до пункту 10.3 Договору усі зміни і доповнення до цього Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Додатковими угодами №№1-18 до Договору було викладено пункти 2.1. «кількість та якість газу», ст. 4 «порядок обліку газу», п. 5.2. «ціна газу», п. 6.1. в новій редакції.

При цьому, додатковою угодою № 4 від 31.12.2013 строк дії договору продовжено до 31 грудня 2014 року.

Додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 викладено п. 1.1. Договору в новій редакції: за договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти на оплатити газ на умовах договору; викладено п. 6.1. Договору в новій редакції, зокрема, у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу; викладено ст. 11 Договору в новій редакції: договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

При цьому, Додатковою угодою №19 від 28.10.2015 викладено п. 5.2. Договору в кінцевій редакції: Ціна за 1000 куб.м газу з 01.11.2015 становить 6469,63 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість - 20%. До ціни на газ додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 344,30 грн., крім того, податок на додану вартість - 20%, всього з податком на додану вартість - 413,16 грн. До сплати ціна за 1000 куб.м газу - 6943,32 грн., крім того податок на додану вартість у розмірі 20% - 1388,67 грн., всього з податком на додану вартість - 8331,99 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади функціонування ринку природнього газу», чинного на дату укладення договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу природного газу, надання послуг з його транспортування, зберігання, розподілу та постачання; газорозподільне підприємство - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює транспортування природного газу газорозподільними мережами безпосередньо споживачам, у власності чи в користуванні якого перебувають газорозподільні мережі та інші виробничі об'єкти та який здійснює щодо них функції з оперативно-технологічного управління.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» здійснює свою господарську діяльність з розподілу та постачання природнього газу розподільчими газопроводами на території Луганської області на підставі ліцензії серії АВ №527280, виданої позивачу на постачання природного газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, та ліцензії серія АВ №527279, виданої позивачу на розподіл природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ, переоформлених рішеннями від 08.09.2015 №2283 та 2284, копії яких долучені до позову.

Судом встановлено, що позивачем було 10.12.2015 складено лист, адресований відповідачу, щодо внесення змін до договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, додатком до якого вказано Додаткову угоду № 20 від 10.12.2015 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-156-ВТВ, в якій пропонувалось внести зміни до п. 6.1 статті 6 та статтю 11 Договору.

Даний лист відповідачем залишено без реагування та без відповіді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом дії договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 відбулися наступні зміни, які впливають на умови договору, а саме: постійне підвищення Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, цін на природний газ протягом 2015 року; обмеження державними органами обсягу природного газу на ВТВ та ВТР, встановлення тарифів, що не покривають фактичних витрат та збільшення державних регульованих цін на природний газ, є істотними змінами, які впливають на порядок розрахунків та не могли бути враховані сторонами при укладанні договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 та відповідних додаткових угод до нього.

Окрім того, у зв'язку з особливим періодом в країні, пов'язаним з проведенням АТО, позивач позбавлений можливості володіти та користуватись своїм майном, у зв'язку з чим втратив значну кількість споживачів природного газу, що, на думку, позивача є обставинами непереборної сили.

Позивач зазначає, що ним було 10.12.2015 направлено лист № 01-02-43/2136 щодо внесення змін до договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, до якого додано Додаткову угоду № 20 від 10.12.2015, однак оскільки відповіді від відповідача не надійшло, на думку позивача, на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України такі зміни повинні бути внесені до договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 у судовому порядку.

Зважаючи на непідписання відповідачем додаткової угоди №20 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-202-ВТВ, позивач на підставі частини 1 та частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України звернувся до господарського суду з указаним позовом про внесення змін до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-202-ВТВ, відповідно до якого просить суд внести зміни до договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013, виклавши в новій редакції: п.6.1 статті 6. "Порядок та умови проведення розрахунків" п.6.1. «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 1 січня 2018 року. Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема: зміни тарифу на транспортування природного газу; підвищення цін на природний газ; прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин Сторін. Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію. У разі наявності розбіжностей з наданими пропозиціями, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду в двадцятиденний строк. Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими". Викласти статтю 11 "Строк дії Договору" у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до 1 січня 2018 року".

Тобто, позивач по суті просить суд внести зміни до договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 в частині продовження строків оплати (розрахунків).

Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Подібне положення також закріплено й у частині 1 статті 188 Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Порядок зміни господарського договору врегульований статтею 188 Господарського кодексу України. Зокрема, відповідно до частини 4 цієї статті у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений двадцятиденний строк після одержання пропозиції про зміну (розірвання) договору, з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року№ 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного суду України від 20.11.2012 №28/5005/640/2012.

Статтею 652 Цивільного кодексу України врегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставиною. За приписами даної норми зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути на підставі та з дотриманням умов частин 2, 4 статті 652 Цивільного кодексу України змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Отже, виходячи з вимог положень частин 2, 4 статті 652 Цивільного кодексу України, зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках. При цьому, така зміна договору можлива за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відтак, за істотної зміни обставин, у разі встановлення винятковості випадку, для зміни договору за рішенням суду, заінтересованій стороні (позивачу) необхідно довести наявність одночасно п'яти умов (чотирьох передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України і однієї з двох, передбачених частиною 4 цієї статті).

Щодо істотності зміни обставин, позивачем вказано наступне.

Відповідно до п. 4.2. договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 обсяги виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу визначаються (розраховуються) газорозподільним підприємством згідно з Методикою визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженою наказом № 264 від 30.05.2003 Міністерства палива та енергетики що зареєстрований в Мінюсті 09.07.2003 за № 570/7891 (зі змінами та доповненнями).

Згідно з вищезазначеною Методикою виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. До виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об'єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Тариф на послуги з транспортування природного газу розраховується за визначеною формулою відповідно до Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженого Постановою НКРЕ № 983 від 04.09.2002, яка враховує власні, нормативні виробничо-технологічні витрати та втрати природного газу.

Таким чином, як зазначає позивач, обсяг виробничо-технологічних втрат (витрат) газу (ВТВ) безпосередньо впливає на формування тарифу на послуги з транспортування: збільшення або зменшення розміру ВТВ та ВТР тягне за собою відповідне збільшення або зменшення тарифу на транспортування природного газу. Так, тарифи на транспортування природного газу, які відповідно до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, повинні забезпечувати підприємствам з газопостачання та газифікації (п. 1.5 Методики): покриття економічно обґрунтованих витрат виробництва; отримання передбаченого планом прибутку, достатнього для забезпечення нормальної виробничо-господарської діяльності; сплату всіх податків, обов'язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України.

Разом з тим, як зазначає позивач, у 2015 році Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, неодноразово підвищувала ціну на природній газ для потреб ВТВ та Втр.

Так, судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 81 від 29.01.2015 встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 5700, 00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%).

Cудом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 227 від 26.02.2015 встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 8900, 00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%).

Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 966 від 31.03.2015 встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 7200, 00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%).

Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1339 від 30.04.2015 встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 6810, 00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%).

Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1628 від 28.05.2015 встановлено граничний (максимальний рівень) ціни на природній газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання - 6600, 00 грн. за 1000 м3, без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природній газ, який справляється у розмірі 2%.

Водночас, судом вставлено, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №122 від 02.03.2015 було затверджено обсяг природного газу позивача на ВТВ та Втр на 2015 рік в розмірі 57920 тис. куб.м., що менше, ніж попередньо розраховані позивачем відповідно до Методики обсяги, на 11096,889 тис. куб.м., тобто на 16,11%.

За таких обставин, як зазначає позивач, останній на момент укладення договору не міг передбачити настільки значне збільшення ціни на природній газ та водночас незначне збільшення тарифу на транспортування природного газу розподільчими газопроводами.

Окрім того, як зазначає позивач, у зв'язку з особливим періодом в країні, пов'язаним з проведенням АТО, постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №296 «Деякі питання забезпечення населення підприємств, установ, організацій природним газом до кінця опалювального сезону 2014/15 року» з 1 серпня 2014 року обмежило обсяги постачання природного газу за регіонами для всіх категорій споживачів. Так, через дію незаконних воєнізованих формувань та угрупувань на території у межах Луганської області, позивач позбавлений можливості володіти та користуватись своїм майном, у зв'язку з чим втратив значну кількість споживачів природного газу.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до Сертифікату Торгово-промислової палати України №583 від 19.09.2014 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), події на території Луганської області, про які зазначає заявник - позивач (проведення активних бойових дій, неможливість у зв'язку з цим здійснювати господарську діяльність, своєчасно ліквідовувати аварії, забезпечувати безперебійне постачання природнім газом тощо) є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що унеможливлюють здійснення господарської діяльності позивачем, в тому числі, за договором № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013. Початок дії форс-мажорних обставин - 07.04.2014, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення дії обставин непереборної сили на момент видачі сертифікату встановити неможливо (копія сертифікату долучена до позову та документів, поданих 12.04.2016).

Судом встановлено, що відповідно до Сертифікату Торгово-промислової палати України №6224 від 19.04.2016, остання засвідчила існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади, щодо зобов'язань позивача з оплати придбаного протягом 2014-2015 рр. природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 10,9 млн. куб.м. за договором № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.05.2014, тривають станом на 19.04.2016 (копія сертифікату долучена до документів, поданих 20.05.2016).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем було укладено значну кількість додаткових угод, в тому числі щодо зміни строків оплати за поставлений природний газ.

Так, Додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 викладено п. 1.1. договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 в новій редакції: за договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти на оплатити газ на умовах договору; викладено п. 6.1. Договору в новій редакції, зокрема, у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу; викладено ст. 11 Договору в новій редакції: договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

За таких обставин, за даною Додатковою угодою сторони вже змінювали строк остаточного розрахунку до 20 числа місяця, слідуючого за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки природного газу (тобто до 20 січня 2016 року).

При цьому, як встановлено судом, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №122 від 02.03.2015 було затверджено обсяг природного газу позивача на ВТВ та Втр на 2015 рік в розмірі 57920 тис. куб.м., що менше, ніж попередньо розраховані позивачем відповідно до Методики обсяги, на 11096,889 тис. куб.м., тобто на 16,11%.

Крім того, суд зазначає, що у 2014 році наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №664 від 24.09.2014 було затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах позивача на 2014 рік у розмірі 63404 тис. куб.м.

Таким чином, при укладанні в грудні 2014 року Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 позивачу вже було відомо про прийняття Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказу від 24.09.2014 року № 664 щодо зменшення розміру ВТВ та НВ на 2014 рік, також враховуючи зменшення розміру ВТВ та НВ на 2014 рік позивач міг передбачити імовірну можливість подальшої зміни розміру ВТВ та НВ на 2015 рік.

Враховуючи зазначені обставини відсутні підстави вважати істотною зміною обставин прийняття Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказів про зменшення обсягів ВТВ та НВ, оскільки на момент підписання Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 до договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, в тому числі про встановлення строку остаточного розрахунку, позивачу було достовірно відомо про існування у 2014 році відповідних обставин та імовірності настання їх у 2015 році.

Також, виходячи із змісту позовної заяви слідує, що порушення прав позивача полягає в тому, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, так само як і Міністерство енергетики та вугільної промисловості, в порушення власних нормативно-правових актів та вимог чинного законодавства, без жодного пояснення враховано обсяги природного газу для потреб ВТВ та Втр в розмірах, нижчих за розраховані товариством згідно з наведеними вище Методиками, і це є наслідком не покриття позивачу витрат на природний газ для потреб ВТВ та Втр.

Разом з тим, суд зазначає, що нормами чинного законодавства України передбачено право особи (в даному випадку позивача) оскаржувати у судовому та/або адміністративному порядку нормативно-правові акти (в даному випадку постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про встановлення тарифів на транспортування природного газу, на природний газ для потреб ВТВ та Втр, накази Міністерства енергетики та вугільної промисловості про встановлення обсягів природного газу для ВТВ та Втр тощо), які порушують законні права та інтереси особи.

Проте, всупереч установленим способам захисту свого права та/або законного інтересу, як то звернення до суду (з урахуванням правил підвідомчості спору) із заявленою до відповідних державних органів вимогою поновлення своїх прав та інтересів, позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача та просить суд по суті змінити умови договору в частині дати остаточного розрахунку. Тобто позивач має намір фактично перекласти на відповідача наслідки у вигляді дефіциту коштів, пов'язаних з прийняттям рішень державними органами влади - постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про затвердження тарифів на транспортування природного газу для позивача, про встановлення тарифів на природний газ для потреб ВТВ та Втр, наказів Міністерства енергетики та вугільної промисловості про встановлення обсягів природного газу для ВТВ та Втр, які позивач вважає неправомірними або економічно необґрунтованими.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до позовних вимог позивач також просить змінити строк дії договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 (п. 11 договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013), зазначивши, що договір № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 в частині розрахунків діє до 01.01.2018.

В силу ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Так, заявляючи вимогу про зміну договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 в наведеній частині (п. 11), яка регулює умови щодо строку дії договору (правочину), позивач має на меті поширити дію вказаних положень щодо строку дії договору на умови щодо строків проведення розрахунків за переданий в межах погодженого сторонами договору строку його дії природний газ. Тобто, фактично п. 11 договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 в редакції позивача означатиме, що у випадку нездійснення ним у строк до 01.01.2018 оплати за отриманий природній газ, таке зобов'язання з оплати припиняється.

В той же час, суд зазначає, що підстави припинення зобов'язання встановлені главою 50 Цивільного кодексу України (ст.ст. 599-609), серед яких передбачено наступні: припинення зобов'язання виконанням; припинення зобов'язання переданням відступного; припинення зобов'язання зарахуванням; припинення зобов'язання за домовленістю сторін; припинення зобов'язання прощенням боргу; припинення зобов'язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі; припинення зобов'язання неможливістю його виконання; припинення зобов'язання смертю фізичної особи; припинення зобов'язання ліквідацією юридичної особи.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що поширення положень про строк дії договору на умови про строки розрахунків є недоречним та таким, що суперечить загальним положенням про зобов'язання, у зв'язку з чим зобов'язання позивача з оплати за природний газ не припинятись у зв'язку з настанням певної дати.

Суд зазначає, що поняття строку дії договору та чинності (припинення) зобов'язання, яке виникає з договору, є різними за змістом. Строк дії договору встановлюється сторонами з метою узгодження періоду, протягом якого сторони погоджуються брати на себе зобов'язання, на визначених договором умовах. Так з огляду на те, що предметом договору є купівля-продаж природного газу, встановлюючи строк дії договору, сторони фактично погоджують період, протягом якого постачальник повинен постачати газ покупцю на визначених договором умовах. Водночас, закінчення строку дії договору не може мати наслідком припинення обов'язку покупця щодо оплати переданого йому природного газу постачальником, здійсненого в межах строку дії договору, оскільки обов'язок з оплати виникає із зобов'язання, взятого на себе сторонами в межах строку дії договору.

Водночас, суд зазначає, що у запропонованих позивачем змінах до договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 змінено дату остаточного розрахунку на 01.01.2018, тобто позивач фактично просить суд надати відстрочку виконання встановленого договором № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 зобов'язання на два роки, посилаючись на те, що державними органами встановлений менший обсяг газу ВТВ та Втр, ніж запланований за власними розрахунками позивачем, а отже підприємство позивача, на думку останнього, зазнає збитків надаючи послуги з транспортування газу своїм споживачам.

При цьому, суд зазначає, що жодних посилань на залежність (пропорційну залежність) між цінами на транспортування газу споживачам позивача та розрахунком за отриманий ним від відповідача природний газ за договором № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, позивач не вказує.

Суд зазначає, що за приписами ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Крім того, як передбачено ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За таких обставин, позивач, як підприємницьке товариство, в межах здійснення своєї підприємницької діяльності самостійно несе ризик, пов'язаний з її здійсненням, та не може перекладати відповідальність за наслідки такого ризику на свого контрагента за договором чи третіх осіб.

До того ж, слід зауважити, що при внесенні змін до договору слід приймати до уваги інтереси обох сторін.

Наразі, суд наголошує, що у відповідності до Указу Президента України "Про реформування нафтогазового комплексу України" №151/98 від 25.02.1998 з метою сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей економіки України, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, повнішого задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах Кабінетом Міністрів України створено Державну Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України".

Метою діяльності Компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах (п.5 статуту Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", затвердженого Постановою №1002 від 05.12.2015 Кабінету Міністрів України).

У даному випадку, викладення умов договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 та фактичне відстрочення оплати за отриманий у 2015 році природний газ до 2018 року фактично може призвести до порушення балансу інтересів обох контрагентів за правочином, з урахуванням інфляційних процесів у державі.

До того ж, господарський суд зазначає, що позивачем ніяким чином не обґрунтовано наявності підстав для включення до п.6.1 № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 п'ятого - восьмого абзаців наступної редакції: «У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 1 січня 2018 року. Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із Сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема: зміни тарифу на транспортування природного газу; підвищення цін на природний газ; прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин Сторін. Сторона, яка отримала пропозицію про зміну строків остаточних розрахунків за Договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію. У разі наявності розбіжностей з наданими пропозиціями, Сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду в двадцятиденний строк. Якщо Сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими».

Окрім того, суд зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015 за позовом у тому числі і позивача, у справі №826/15132/15 було скасовано Додаток до Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015 № 122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік", в тому числі, в частині встановлення для позивача розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік; та зобов'язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах, в тому числі, позивача на підставі Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 № 595.

За таких обставин, дана постанова має бути врахована Міністерством енергетики та вугільної промисловості України шляхом затвердження нових розмірів ВТВ та Втр для позивача. Дані зміни матимуть обов'язковий характер для сторін спору без укладання додаткової угоди з встановленням нових обсягів поставки природного газу, а отже, фактично, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015 по справі №826/15132/15 поновлює порушені права позивача, на які він посилається у позовній заяві як на підставу позовних вимог, у законний спосіб.

Щодо доводів позивача про наявність обставин непереборної сили, у вигляді дій/бездіяльності органів державної влади та проведення бойових дій на території Луганської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Як встановлено судом, Сертифікату Торгово-промислової палати України №583 від 19.09.2014 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), події на території Луганської області, про які зазначає заявник - позивач (проведення активних бойових дій, неможливість у зв'язку з цим здійснювати господарську діяльність, своєчасно ліквідовувати аварії, забезпечувати безперебійне постачання природнім газом тощо) є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що унеможливлюють здійснення господарської діяльності позивачем, в тому числі, за договором № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013. Початок дії форс-мажорних обставин - 07.04.2014, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення дії обставин непереборної сили на момент видачі сертифікату встановити неможливо (копія сертифікату долучена до позову та документів, поданих 12.04.2016).

Як встановлено судом, відповідно до Сертифікату Торгово-промислової палати України №6224 від 19.04.2016, остання засвідчила існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади, щодо зобов'язань позивача з оплати придбаного протягом 2014-2015 рр. природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 10,9 млн. куб.м. за договором № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.05.2014, тривають станом на 19.04.2016 (копія сертифікату долучена до документів, поданих 20.05.2016).

В той же час, положеннями ст. 617 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, зокрема, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні положення наведені в п. 8.1. договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, відповідно до якого передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов'язків щодо Договору, якщо це виконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення (п. 8.2., 8.5. договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013).

З огляду на вищенаведене, наявність обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини) є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання однією із сторін, натомість не є підставою для звільнення чи відстрочення/розстрочення виконання основного зобов'язання (в даному випадку, оплати коштів за природній газ), в тому числі, не свідчить про наявність істотної зміни обставин, які є підставою для внесення змін до договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, в тому числі, в частині строку виконання зобов'язання з оплати та його дії.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору як підстави для внесення запропонованих позивачем змін до договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013, а саме наявності умов, передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене, позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про внесення змін до договору № 13-202-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.05.2016

Суддя І.М. Отрош