ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016р. Справа № 914/140/16

За позовом:Керівника Стрийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Стрийської районної державної адміністрації, м. Стрий, Львівська обл.;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір», м. Львів;
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Вівнянська сільська рада, с.Вівня, Стрийський р-н, Львівська обл.;
про:стягнення 265682,77 грн.
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від прокуратури:ОСОБА_1 прокурор;
від позивача:ОСОБА_2 представник;
від відповідача:не зявився;
від третьої особи:ОСОБА_3 сільський голова.

Прокурору та представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. За клопотанням відповідача здійснювалася технічна фіксація судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

СУТЬ СПОРУ:

15.01.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Керівника Стрийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Стрийської районної державної адміністрації (надалі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості по сплаті вартості земельної ділянки в сумі 257569,00 грн. та 8113,77 грн. пені, всього 265682,77 грн.

Ухвалою суду від 18.01.2016р. (суддя Долінська О.З.) порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 28.01.2016р. В судовому засіданні 28.01.2016р. оголошувалась перерва до 04.02.2016р. та в судовому засіданні 04.02.2016р. оголошувалась перерва до 10.03.2016р.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Долінської О.З. та з метою недопущення порушення процесуальних строків розгляду справи на підставі розпорядження керівника апарату від 09.03.2016р. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок якого справу №914/140/16 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою від 10.03.2016р. суд прийняв справу до свого провадження, залучив до участі у справі Вівнянську сільську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, розгляд справи відклав на 31.03.2016р. Ухвалою суду від 31.03.2016р. прийнято заяву Керівника Стрийської місцевої прокуратури про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, розгляд справи відкладено на 25.04.2016р. Ухвалою від 25.04.2016р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, її розгляд відклав на 23.05.2016р.

Прокурор в судове засідання зявився, позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 21.07.2005р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, відповідно до якого відповідач придбав у власність земельну ділянку загальною площею 61602,0 кв.м. на території Вівнянської сільської ради Стрийського р-ну Львівської обл., вартістю 372569,00 грн. За умовами договору відповідач зобовязувався оплатити вартість земельної ділянки до 21.07.2015р., однак взятих на себе зобовязань належним чином не виконав, оскільки оплатив вартість ділянки лише частково, до сплати залишилося 256569,00 грн., які прокурор просить стягнути з ТОВ «Сапфір». Крім цього, за неналежне виконання умов договору прокурор просить суд стягнути з відповідача 21422,00 грн. пені.

Представник позивача в судове засідання зявився, заявлені прокурором позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) підтримав, просив суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача та третьої особи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.2005р. головою Стрийської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №502 «Про продаж у власність земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТзОВ «Сапфір» для виробничих потреб на території Вівнянської сільської ради».

На виконання вказаного розпорядження, 21.07.2005р. між Стрийською районною державною адміністрацією (Продавцем) та ТОВ «Сапфір» (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення (надалі Договір).

У відповідності до п. 1.1. Договору, продавець зобовязується передати шляхом купівлі-продажі у власність покупцеві земельну ділянку несільськогосподарського призначення, загальною площею 61602,0 кв.м., що розташована на території Вівнянської сільської ради Стрийського району Львівської області, для виробничих потреб.

Право власності на земельну ділянку виникає після оплати її повної вартості і реєстрації державного акту на право власності на землю (1.4. Договору).

Пунктом 2.1., 2.2. Договору передбачено, що експертна оціночна вартість земельної ділянки згідно висновку експерта про вартість земельної ділянки несільськогосподарського призначення, складеного 25.07.2004р. Львівською ТПП, становить 372569,00 грн. Продаж цей вчинено за 372569,00 грн., які покупець зобовязується внести на рахунок Вівнянської сільської ради, з кінцевим терміном погашення 21 липня 2015 року.

Як вбачається з позовної заяви, всупереч визначеному Договором строку, повна вартість земельної ділянки оплачена покупцем не була, зокрема, до сплати залишилося 256569,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу неодноразово скеровувалися листи, яким останнього інформувалося про існуючу заборгованість за Договором та необхідність внесення грошових коштів за повну вартість земельної ділянки. Оскільки зобовязання по сплаті вартості земельної ділянки відповідачем виконане так і не було, прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Укладений між сторонами 15.07.2005р. договір, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В п. 2.2. Договору сторони погодили, що вартість (ціна) земельної ділянки складає 372569,00 грн.

Частиною 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту п. 2.2. Договору вбачається, що обовязок по сплаті вартості земельної ділянки покупець зобовязався виконати до 21.07.2015р. Однак, як встановлено судом з наявних в матеріалах справи банківських виписках по рахунку, платіжних доручень, вартість земельної ділянки оплачено відповідачем лише частково, зокрема: 5000,00 грн. перераховано 18.10.2006р., 40000,00 грн. 21.12.2007р., 40000,00 грн. 09.04.2008р., 7500,00 грн. 17.07.2009р., 2500,00 грн. 24.07.2009р., 8000,00 грн. 29.07.2009р., 2000,00 грн. 04.08.2009р., 7000,00 грн. 21.08.2009р., 3000,00 грн. 25.08.2009р. та 1000,00 грн. 20.04.2010р., всього 116000,00 грн. Таким чином, до сплати підлягає 256569,00 грн. Існування боргу в заявленому розмірі не заперечується відповідачем, однак останній стверджує, що такий утворився внаслідок неурожайності, нестабільним фінансовим становищем та тривалим перебуванням директора товариства на лікуванні. Також ТОВ «Сапфір» має на меті здійснювати виплати по сплаті вартості земельної ділянки, шляхом укладення зі Стрийською РДА додатку до Договору щодо продовження терміну виплати заборгованості.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем у строк, передбачений п. 2.2. Договору не сплачено вартості земельної ділянки у повному обсязі, він вважається таким, що прострочив та відповідно кошти у розмірі 256569,00 грн. підлягають до стягнення з нього в судовому порядку.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В п. 4.1. Договору сторони визначили, що у разі порушення терміну оплати за земельну ділянку, передбаченого розділом 2.2. даного договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,05% від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (положення ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені, судом зясовано, що розмір пені встановлений Договором не перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ та є арифметично правильним, а тому пеня підлягає стягненню з відповідача в повністю, в розмірі 21422,76 грн.

Щодо звернення з позовом до господарського суду керівника Стрийської місцевої прокуратури, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у випадках визначених законом.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК країни господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України передбачено, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

В силу положень ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Як зазначив прокурор у позовній заяві, підставою для представництва інтересів держави в даному випадку послужило невжиття Стрийською РДА заходів захисту інтересів держави щодо виконання ТОВ «Сапфір» обовязку сплатити вартість набутої у власність земельної ділянки. Натомість неналежне виконання відповідачем взятих за Договором зобовязань (в частині несплати вартості земельної ділянки) призводить до зменшення фінансових надходжень до бюджету, у звязку з чим порушуються інтереси держави.

Представник позивача подав клопотання від 23.05.2016р. б/н, яким просить суд залишити позов без розгляду на підставі п. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки позовна вимога про стягнення з відповідача 90% вартості земельної ділянки на користь місцевого бюджету фактично заявлена в інтересах Вівнянської сільської ради та відповідної територіальної громади. Враховуючи те, що прокурором неправильно визначено позивача, такий підлягає залишенню без розгляду.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, прийшов до висновку, що таке задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, продавцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 15.07.2005р., на підставі якого прокурор просить суд стягнути з відповідача грошові кошти являлася Стрийська РДА. Як вже зазначалося, зі змісту позовної заяви прослідковується, що підставою звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Стрийської РДА слугувало те, що остання, як продавець за договором купівлі-продажу тривалий час не здійснювала захист інтересів держави щодо виконання ТОВ «Сапфір» обовязку сплатити вартість набутої у власність земельної ділянки, зокрема, не зверталася до суду з відповідним позовом. На думку суду, наведене є достатнім обґрунтуванням порушення інтересів держави в даному випадку та заявлення позову в особі Стрийської РДА, як продавця за договором. Разом з тим, посилання відповідача на прохальну частину позовної заяви, в якій вказано, що заборгованість в розмірі 90% підлягає стягненню з відповідача на користь місцевого бюджету, судом відхиляється, оскільки відсотковий розподіл коштів за продаж земельних ділянок на той чи інший рахунок встановлюється Бюджетним кодексом України,

Зокрема, пунктом 56 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України визначено, що до доходів загального фонду Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) належать 10 відсотків коштів від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення або прав на них, що перебувають у державній власності до розмежування земель державної та комунальної власності (крім земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації); кошти від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення або прав на них, що перебувають у державній власності, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації; кошти від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення або прав на них, що перебувають у державній власності після розмежування земель державної та комунальної власності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України, надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають: 90 відсотків коштів від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення або прав на них, що перебувають у державній власності до розмежування земель державної і комунальної власності (крім земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації), при цьому від продажу земельних ділянок, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим: 35 відсотків - до бюджету Автономної Республіки Крим, 55 відсотків - до сільських, селищних, міських бюджетів Автономної Республіки Крим.

Таким чином, законодавчо встановлений розподіл коштів від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення не може свідчити про неправильне визначення прокурором позивача, оскільки стороною договору купівлі-продажу являлася не Вівнянська сільська рада, а Стрийська районна державна адміністрація.

Відтак, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь прокуратури Львівської області.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 27, 29, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Збільшені позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір» (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 71/83; ) на користь держави в особі Стрийської районної державної адміністрації до державного бюджету на бюджетний рахунок № 0623 в ГУ ДКСУ у Львівській області, МФО 825014, ЗКПО 37969195, код платежу % заборгованості по сплаті вартості земельної ділянки в розмірі 25656,90 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір» (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 71/83; ) на користь держави в особі Стрийської районної державної адміністрації на бюджетний рахунок № 00627 в ГУ ДКСУ у Львівській області, МФО 82514, ЗКПО37969195, код платежу % заборгованості по сплаті вартості земельної ділянки в розмірі 230912,10 грн. та 21422,76 грн. пені.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапфір» (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 71/83; ) на рахунок № 0774 в ГУ ДКСУ у Львівській області МФО 825014, отримувач прокуратура Львівської області, код 02910031) 4169,87 грн. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.