РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016Справа №910/4095/16

За первісним позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР»

треті особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

1) Корпорація «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал»,

2) Державне підприємство «Арсенал»,

3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайнет Ltd»

про стягнення 46 597, 80 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ТОР"

до Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал»

про визнання недійсною додаткової угоди

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача (за первісним позовом): Жук-Шахрай С.І.;

від відповідача (за первісним позовом): Ніцос А.А.;

від третьої особи-1 (за первісним позовом): не з'явились;

від третьої особи-2 (за первісним позовом): не з'явились;

від третьої особи-3 (за первісним позовом): не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 46 597, 80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № И/07-37-08 про забезпечення послугами та засобами протипожежної охорони від 11.02.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.04.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи. Зокрема, судом залучено до участі у справі третіми особами, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Корпорацію «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» (третя особа-1), Державне підприємство «Арсенал» (третя особа-2) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайнет Ltd» (третя особа-3).

08.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» про визнання недійсною з моменту вчинення додаткову угоду № 2 від 29.04.2011 до договору № И/07-37-08 від 11.02.2008, укладену між Казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» за договором № 10 Простого товариства (спільної діяльності) між ДП завод «Арсенал», Корпорації «НВО «Арсенал», ТОВ «Скайнет Ltd» від 18.12.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/4095/16.

Розгляд справи відкладався до 25.04.2016 згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

22.04.2016 від представника позивача (за первісним позовом) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» просить суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, зазначаючи, що відносини КП СПБ «Арсенал» з третіми особами можуть бути оскаржені лише ДП завод «Арсенал», крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» не надало суду належних доказів того, що передбачені договором послуги, належать до видів діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Представник позивача (за первісним позовом) через загальний відділ діловодства суду 22.04.2016 подав заяву, у якій просить суд застосувати позовну давність у спорі за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» до КП СПБ «Арсенал» про визнання недійсним правочину, оскільки загальний строк позовної давності для визнання недійсною Додаткової угоди № 2 до Договору № И/07-37-08 від 11.02.2008, укладеної 29.04.2011 закінчився 31.12.2014.

Також, представник позивача (за первісним позовом) надав заяву, у якій просить суд на підставі п. 2 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинити провадження у даній справі за зустрічними позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» до КП СПБ «Арсенал», оскільки спір про визнання недійсною Додаткової угоди №2 до Договору № И/07-37-08 від 11.02.2008, укладеної 29.04.2011 Господарським судом міста Києва вже вирішено у справі № 910/23812/14.

Розгляд справи відкладався у порядку, передбаченому п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача (за первісним позовом) підтримав первісні позовні вимоги, а також клопотання про припинення провадження у справі в частині заявлених зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача (за первісним позовом) заперечив проти задоволення первісних позовних вимог, задоволення клопотання про припинення провадження у справі, а також проти задоволення заяви про застосування строку позовної давності.

Крім того, представник відповідача (за первісним позовом) надав письмові пояснення, в яких зазначає, що відсутні передбачені п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України підстави для припинення провадження у справі, оскільки у даній справі та у справі № 910/23812/14 співпадають тільки сторони та предмет спору, проте підстави позовів абсолютні різні.

Представники третіх осіб (за первісним позовом) у дане судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, однак про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Отже, розглянувши подане позивачем (за первісним позовом) клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Згідно п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

У справі № 910/23812/14, як на підставу для визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 29.04.2011 до договору № И/07-37-08 від 11.02.2008, Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВА ТОР" зазначало відсутність у Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» необхідного обсягу цивільної дієздатності, в той час, як у даній справі, підставою для визнання додаткової угоди № 2 від 29.04.2011 до договору № И/07-37-08 від 11.02.2008 відповідачем (за первісним позовом) зазначено відсутність у позивача (за первісним позовом) спеціального дозволу (ліцензії) на надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення.

Крім того, суд зазначає, що постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 у справі № 910/23812/14 скасовано в частині задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд відхиляє клопотання позивача (за первісним позовом) про припинення провадження у справі в частині заявлених зустрічних позовних вимог.

Представник позивача (за зустрічним позовом) підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги.

Представник відповідача (за зустрічним позовом) заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.05.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.12.2007 між Державним підприємством завод «Арсенал» (далі - завод), Корпорацією «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» (далі - НВО «Арсенал») та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙНЕТ Ltd» (далі - Скайнет Ltd) укладено договір № 10 простого товариства (спільної діяльності), умовами якого передбачено, що учасники за цим договором зобов'язуються шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить учасникам на відповідних правах, спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення спільних цілей у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації озброєння, військової техніки, військової зброї, а також здійснення господарської діяльності в інших напрямах та видах, незаборонених законодавством України.

Учасники простого товариства мають право, зокрема отримувати частину прибутку, одержаного в результаті спільної діяльності в порядку, передбаченому цим договором (п. 7.1. договору).

Згідно п. 8.2. договору, поточне керівництво спільною діяльністю за договором і ведення окремого податкового та бухгалтерського обліку доручається НВО «Арсенал».

Відповідно до п. 10.2 договору, прибуток, що отримується в результаті спільної діяльності, після виплати НВО «Арсенал» податків та обов'язкових платежів, підлягає щорічному розподілу між учасниками пропорційно часткам, визначеним у даному договорі.

Даний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками та його скріплення печатками учасників за наявності усіх передбачених чинним законодавством дозволів/погоджень уповноважених органів управління учасників.

Строк даного договору починає свій перебіг у момент передбачений пунктом 16.1 даного договору та закінчується 17.12.2032 року (п.п. 16.1 та 16.2. договору).

Додатком № 1 до договору № 10 простого товариства (спільної діяльності) від 18.12.2007, сторони погодили план-схему здійснення спільної діяльності.

11.02.2008 між Державним підприємством «Арсенал» (далі - виконавець) та Корпорацією «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» (далі - замовник) на підставі договору простого товариства (спільної діяльності) № 10 від 18.12.2007, укладеного між ДП заводом «Арсенал», Корпорацією «НВО «Арсенал» та ТОВ «Скайнет Ltd», укладено договір № И/07-37-08 про забезпечення послугами та засобами протипожежної охорони, умовами якого передбачено, що виконавець зобов'язується, за завданням замовника, протягом визначеного у договорі строку надавати замовнику послуги та засоби протипожежної охорони, зокрема, контролю пожежної безпеки, проведення протипожежної профілактики, вжиття заходів з пожежогасіння, а також обслуговування автоматичними системами пожежогасіння та автоматичними установками пожежної сигналізації.

Замовник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані виконавцем послуги (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, за надання передбачених договором послуг замовник щоквартально виплачує виконавцю грошову суму на підставі отриманого від виконавця рахунку-фактури, шляхом перерахування вказаної суми на рахунок виконавця протягом 5 банківських днів.

Згідно п. 3.3. договору, здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом здавання-приймання наданих послуг, який підписується щоквартально повноваженими представниками сторін. Підписання акту здавання-приймання наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк даного договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. договору та продовжується протягом дії договору № 10 простого товариства (спільної діяльності) від 18.12.2007.

Закінчення строку даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного договору (п.п. 6.1. - 6.3. договору).

14.03.2008 між Державним підприємством завод «Арсенал», Корпорацією «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал», Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙНЕТ Ltd» та Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» укладено додаткову угоду № 1 до договору № 10 простого товариства (спільної діяльності) від 18.12.2007, відповідно до якої учасники домовились прийняти до складу учасників договору № 10 від 18.12.2007 простого товариства (про спільну діяльність) нового учасника - Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР».

Додатком № 1 до додаткової угоди про внесення змін до договору № 10 простого товариства (спільної діяльності) від 18.12.2007 сторони погодили план-схему здійснення спільної діяльності.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України 10.04.2009 № 525-6 «Про перейменування казенного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Арсенал» та реорганізацію державного підприємства завод «Арсенал» і державного науково-дослідного підприємства «Український технологічний центр оптичного приладобудування» прийнято пропозицію Національного космічного агентства України (далі - НКАУ) щодо перейменування казенного підприємства «Центральне конструкторське бюро «Арсенал» в Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал». Вирішено реорганізувати державне підприємство завод «Арсенал» і державне науково-дослідне підприємство «Український технологічний центр оптичного приладобудування» шляхом приєднання до Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал»

28.05.2009 року наказом НКАУ «Про реорганізацію ДП завод «Арсенал» № 141 на виконання Розпорядження № 525-р реорганізовано Державне підприємство завод «Арсенал» шляхом приєднання до Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал»; припинено діяльність державного підприємства завод «Арсенал».

16.11.2009 року комісією з припинення ДП заводу «Арсенал» та КП СПБ «Арсенал» було підписано передавальний акт передання всього майна, прав та обов'язків ДА заводу «Арсенал» до КП СПБ «Арсенал» в результаті приєднання, затверджений наказом НКАУ від 18 листопада 2009 року № 376.

Відповідно до пункту 2 зазначеного акта, комісія передала, а КП СПБ «Арсенал» прийняло все майно, права та обов'язки об'єкта приєднання - державного підприємства заводу «Арсенал» згідно з даними результатів інвентаризації станом на 01.06.2009 року та балансу ДП завод «Арсенал» станом на 01.10.2009 року.

Таким чином, Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» прийняло на себе всі права та обов'язки заводу за договором № И/07-37-08 від 11.02.2008 про забезпечення послугами та засобами протипожежної охорони.

Разом з тим, 24.03.2011 Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову у справі № 2а-6913/09/2670, якою задоволено позов Первинної профспілкової організації заводу «Арсенал» до Кабінету Міністрів України, НКАУ, третя особа на стороні відповідачів - КП СПБ «Арсенал», про часткове визнання незаконним пункту 2 Розпорядження № 525-р та Наказу № 141. Визнано незаконним та скасовано положення пункту 2 Розпорядження № 525-р у частині реорганізації заводу «Арсенал» шляхом приєднання до КП СПБ «Арсенал». Визнано незаконним та скасовано Наказ № 141.

29.04.2011 між Казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» (далі - сторона 1) та Договором № 10 простого товариства (спільної діяльності) (далі - сторона 2) укладено додаткову угоду № 2 до договору №И/07-37-08 від 11.02.2008, відповідно до якої у зв'язку із припиненням Державного підприємства завод «Арсенал» шляхом приєднання до Казенного підприємства підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» дійшли згоди про те, що усі права та обов'язки, які виникли у зв'язку з підписання договору № И/07-37-08 від 11.02.2008 переходять до КП СПБ «Арсенал», а тому преамбулу договору № И/07-37-08 від 11.02.2008 вирішили викласти у наступній редакції:

«Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» та договір № 10 простого товариства (спільної діяльності) між ДП заводом «Арсенал», Корпорацією «НВО «Арсенал» та ТОВ «Скайнет Ltd», Корпорація «НВО «Арсенал» уклали даний договір про наступне:»

01.10.2014 між Корпорацією «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» (далі - НВО «Арсенал»), Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙНЕТ Ltd» (далі -ТОВ Скайнет Ltd) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» (далі - ТОВ «НОВА ТОР») укладено додаткову угоду № 8 до договору № 10 простого товариства (спільної діяльності) від 18.12.2007, якою сторони вирішили викласти умовами договору № 10 від 18.12.2007 в наступній редакції:

8.2. Поточне керівництво спільною діяльністю за договором і ведення окремого податкового та бухгалтерського обліку доручається ТОВ «НОВА ТОР».

8.5. ТОВ «НОВА ТОР» є повноважним представником учасників простого товариства, керує всією спільною діяльністю та здійснює усі необхідні юридичні дії для досягнення поставлених за даним договором цілей.

8.6. ТОВ «НОВА ТОР» діє на підставі довіреності, виданої «НВО «Арсенал» та ТОВ «СКАЙНЕТ Ltd».

Так, листом № 81 від 05.11.2014 Корпорація «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» повідомила Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» про закінчення з 30.09.2014 повноваження Корпорації «НВО «Арсенал», як уповноваженої особи (оператора) відповідно до договору № 10 від 18.12.2007 простого товариства (спільної діяльності).

З 01.10.2014 року уповноваженою особою (оператором) відповідно до договору № 10 від 18.12.2007 простого товариства (спільної діяльності) є Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги за первісним позовом Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» зазначає, що відповідач (за первісним позовом) неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг за договором № И/07-37-08 від 11.02.2008, зокрема погашення заборгованості у розмірі 46 597, 80 грн.

В обґрунтування зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВА ТОР" вказує, що у Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал», як на момент укладення оскаржуваної додаткової угоди № 2 від 29.04.2011, так і на сьогоднішній день відсутня ліцензія (спеціальний дозвіл) на надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення, що є підставою для визнання додаткової угоди недійсною з моменту укладення відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Так, відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Як встановлено судом, сторони погодили всі істотні умови договору № 10 простого товариства (спільної діяльності) від 18.12.2007.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тож, як стверджує позивач (за зустрічним позовом) у Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» відсутня ліцензія (спеціальний дозвіл) на надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення, що є підставою для визнання додаткової угоди № 2 від 29.04.2011 недійсною з моменту укладення відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Як зазначено судом вище, договір № И/07-37-08 про забезпечення послугами та засобами протипожежної охорони від 11.02.2008 укладався між Державним підприємством завод «Арсенал» та Договору простого товариства (спільної діяльності) № 10 від 18.12.2007 в особі Корпорації «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал», яким сторони погодили всі його істотні умови.

Казенне підприємство спеціального приладобудування «Арсенал» стало правонаступником прав та обов'язків Державного підприємства завод «Арсенал» на підставі розпорядження КМУ № 525-6 та наказу НКАУ № 141.

Так, відповідно до Ліцензійних умов, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 25.12.2009 № 886 (чинний на момент укладення оспорюваної додаткової угоди), діяльність протипожежного призначення - господарська діяльність з проектування, монтажу, технічного обслуговування засобів протипожежного захисту та систем опалення, оцінки протипожежного стану об'єктів.

В той час, як договором передбачені послуги з контролю пожежної безпеки, проведення протипожежної профілактики, вжиття заходів з пожежогасіння.

Тобто, така діяльність не потребує ліцензування, оскільки всі підприємства, організації та установи зобов'язані забезпечити пожежну безпеку на території свого підприємства, а в разі потреби створювати відповідно до встановленого порядку підрозділи пожежної охорони та необхідну для їх функціонування матеріально-технічну базу.

При цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» не надано суду належних доказів того, що послуги, передбачені договором № И/07-37-08 про забезпечення послугами та засобами протипожежної охорони від 11.02.2008, належать до видів діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Нова Тор" зверталося до Господарського суду міста Києва з позовом до Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" про зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 у справі № 910/23812/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015, позовні вимоги задоволено частково, зокрема визнано недійсною додаткову угоду №2 від 29.04.2011 до договору № И/07-37-08 від 11.02.2008 про забезпечення послугами та засобами протипожежної охорони, укладену між Казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» та Договором №10 Простого товариства (спільної діяльності) між Державним підприємством завод «Арсенал», Корпорацією «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал», Товариством з обмеженою відповідальністю «Скайнет LTD», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова-Тор».

Постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 у справі № 910/23812/14 скасовано в частині задоволення позовних вимог.

У вищенаведеній постанові касаційним судом зазначено, що у постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 22/60 здійснений правовий аналіз правовідносин між ДП "Арсенал" та КП СПБ "Арсенал", що виникли у зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністром України Розпорядження № 525-р і Національним космічним агентством України Наказу № 141 та скасуванням, в подальшому, відповідних актів (Розпорядження № 525-р - частково) у судовому порядку.

За період відновлення статусу ДП завод "Арсенал", КП СПБ "Арсенал" вступало у відносини з третіми особами. За відсутності згоди ДП завод "Арсенал" у відповідних розпорядчих документах на набуття прав та обов'язків КП СПБ "Арсенал", набутих ним у відносинах з третіми особами, такі права та обов'язки належать КП СПБ "Арсенал". Відносини КП СПБ "Арсенал" з третіми особами можуть бути оскаржені лише ДП завод "Арсенал".

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість зустрічного позову, а тому останній не підлягає задоволенню.

Щодо заявлених первісних позовних вимог, суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем (за первісним позовом) були надані послуги згідно умов договору № И/07-37-08 від 11.02.2008 на загальну суму 46 597, 80 грн., а відповідачем (за первісним позовом) прийняті надані послуги, що підтверджується актом виконаних робіт від 18.02.2014 на суму 46 597, 80 грн., в тому числі:

з 01.10.2011 по 31.12.2011 - на суму 11 649, 45 грн. (в т.ч. ПДВ 1 941, 57 грн.);

з 01.10.2012 по 31.03.2012 - на суму 11 649, 45 грн. (в т.ч. ПДВ 1 941, 57 грн.);

з 01.04.2012 по 31.05.2012 - на суму 7 766, 30 грн. (в т.ч. ПДВ 1 294, 38 грн.);

з 01.06.2011 по 30.06.2012 - на суму 3 883, 15 грн. (в т.ч. ПДВ 647, 19 грн.);

з 01.07.2012 по 30.09.2012 - на суму 11 649, 45 грн. (в т.ч. ПДВ 1 941, 57 грн.), який підписаний представниками сторін і скріплений їх печатками (в матеріалах справи).

Так, 26.03.2014 між Казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал (далі - стягувач) та договір № 10 про спільну діяльність від 18.12.2007 - уповноважена особа Корпорація «Науково виробниче об'єднання «Арсенал» (далі - боржник) укладено угоду про визнання та погашення боргу, відповідно до якої боржник визнає, що його заборгованість перед стягувачем по договору № И/07-37-08 від 11.02.2008 на момент укладення даної угоди становить - 46 597, 80 грн.

Відповідно до п. 2 угоди, боржник гарантує виплатити всю заборгованість до 01.09.2014 року.

Проте, договір спільної діяльності, уповноваженою особою якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР», на підставі додаткової угоди № 8 від 01.10.2014, за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у сумі 46 597, 80 грн.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № И/07-37-08 про забезпечення послугами та засобами протипожежної охорони від 11.02.2008, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1138 Цивільного кодексу України, якщо договір простого товариства пов'язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов'язаннями незалежно від підстав їх виникнення.

Статтею 543 Цивільного кодексу України, визначено що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач (за первісним позовом) виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги, проте відповідач (за первісним позовом) оплати наданих позивачем послуг не провів, доказів зворотного суду не надав.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Разом з тим, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405 та постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 910/15918/14.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач (за первісним позовом) не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем (за первісним позовом) було порушено умови договору № И/07-37-08 про забезпечення послугами та засобами протипожежної охорони від 11.02.2008 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача (за первісним позовом) про стягнення з відповідача (за первісним позовом) заборгованості у розмірі 46 597, 80 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача (за первісним позовом).

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» (01010, м. Київ, вул. Суворова, буд. 4, ідентифікаційний код - 35761541) на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8, ідентифікаційний код - 14307357) 46 597 (сорок шість тисяч п'ятсот дев'яносто сім) грн. 80 коп. - заборгованості та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ТОР» відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 23.05.2016.

Суддя Бондарчук В.В.