РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016Справа №910/2921/16

За позовомКомунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»
до Громадської організації «Асоціація професійних підприємців» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 3 141,86 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:
від позивача - Ковальчук В.М., представник за довіреністю;
від відповідача - від третьої особи - Махлай О.А., представник за довіреністю; ОСОБА_5, представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося до суду з позовом про стягнення з Громадської організації «Асоціація професійних підприємців» 1,00 грн. заборгованості з орендної плати за договором від 17.05.2013 №1158, 560,34 грн. компенсації витрат підприємства, 729,85 грн. компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об'єкт оренди, 258,27 грн. нарахованого за договором податку на додану вартість, 370,12 грн. пені, 133,00 грн. 3% річних та 1 089,28 грн. інфляційних нарахувань за час прострочення.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2016, справу призначено до розгляду на 21.03.2016 та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що ключі від приміщення передані позивачу разом з актом прийому-передачі 30.10.2013, а відтак відповідач з цієї дати не міг використовувати приміщення. Факт невикористання приміщення підтверджений в усіх листах офіційної переписки.

Третя особа надала письмові пояснення, в яких підтримала заявлений позивачем позов повністю.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Департаментом комунальної власності м. Києва, Громадською організацією «Асоціація професійних підприємців» (орендар) та КП "Київжитлоспецексплуатація" (орендодавець) 17.05.2013 року було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №1158, відповідно до якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від "22" вересня 2011 року №34/6250 та рішення Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від "19" лютого 2013 року (Протокол №142 пункт 1.2.3.) передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Лісовий, будинок №39 літ.А, для виконання завдань Секретаріату Спостережної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації).

Відповідно акту приймання-передачі від 17.05.2013 Департаментом комунальної власності м. Києва передано, а Громадською організацією «Асоціація професійних підприємців» прийнято нежитлове приміщення площею 36,90 кв.м за адресою №39 літер А на просп. Лісовий, в м. Києві.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 9.1 Договору з 17.05.15. по 15.05.16.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за користування об'єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.11 №34/6250 і становить 1 грн. на рік.

Пунктом 3.3. Договору зазначено що крім орендної плати Орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за лютий 2013 складає: 133 грн. 09 коп.; компенсацію витрат підприємства, яка за лютий 2013 складає: 102 грн. 18 коп.

Відповідно до п. 6.5. підпункту 2 методики Орендар компенсує витрати підприємства за користування земельною ділянкою.

Положеннями п. 3.5 Договору сторонами погоджено, що додатково до орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується Орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. 3.6. Договору орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується Орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплено майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата підписання Сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди Орендодавцеві.

Згідно до п. 3.7. Договору Орендар зобов'язаний сплачувати незалежно від наслідків господарської діяльності орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Згідно з п. 4.2 Договору оренди, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі (орендну плату та компенсацію витрат підприємства) своєчасно і в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної сплати орендних платежів за користування приміщенням, компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, та компенсацію витрат підприємства, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з орендних платежів в сумі 1 грн. 00 коп., за період з 17.05.2013 по 31.10.2013, за період з 17.05.2013 по 31.10.2013 з компенсації витрат підприємства на суму 560,34 грн., 729,85 грн. компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою та податку на додану вартість в розмірі 258,27 грн.

За змістом статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки майно відноситься до комунальної власності, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно пунктом 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частиною 5 статті 762 ЦК України та положень розділів 3, 4 договору оренди орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

В силу вимог статтей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у пункті 1 статті 193 Господарського кодексу України.

За приписами пункту 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Дотримання строку виконання є одним з критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про сплату заборгованості за Договором.

Жодної відповіді на вказані претензії відповідачем надано не було, доказів сплати наявної заборгованості до суду не подано.

В своєму відзиві на позовну заяву Відповідач стверджує що 30.10.2013 Позивачу були повернуті ключі від приміщень разом з підписаними актами приймання-передачі.

Спір виник в зв'язку з тим, що Відповідач неналежним чином виконував умови договору, та не сплатив оренду плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, за період з 17.05.2013 до 30.10.2013.

Отже, заперечення викладені в відзиві на позовну заяву судом не приймаються до уваги, оскільки спірним періодом заявленим позивачем є 17.05.2013 по 30.10.2013.

При цьому, матеріали справи містять акт приймання-передачі нерухомого майна від 18.06.2014 згідно якого орендодавець приймає, а орендар здає згідно договору оренди №1158 нежилі приміщення.

Судом встановлено, що відповідач свій обов'язок по сплаті орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в терміни, визначені Договором, не виконав, доказів повної оплати заборгованості за період заявлений в позовній заяві до матеріалів справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1,00 грн. заборгованості по орендній платі, 560,34 грн. компенсації витрат підприємства, 729,85 грн. компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою та податку на додану вартість в сумі 258,27 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, позивач на підставі п. 6.2 Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 370,12 грн. - пені.

Відповідно до п. 6.2 Договору, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд відзначає, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до п.2.5 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Строк внесення відповідачем орендної плати за липень 2015 року - не пізніше 05.08.2015, за серпень - не пізніше 05.09.2015 та за вересень 2015 року - не пізніше 05.10.2015, за жовтень 2015 - не пізніше 05.11.2015, за листопад 2015 року - не пізніше 05.12.2015, за грудень 2015 року - не пізніше 05.01.2016, за січень 2016 року - не пізніше 05.02.2016, за лютий 2016 року - не пізніше 05.03.2016, як то передбачено п.3.7 Договору.

З урахуванням вище викладеного, приймаючи до уваги строки внесення орендної плати та граничні строки визначені позивачем про звернені із позовними вимогами за перерахунком суду, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання, становить 312,05 грн. В іншій частині заявленої до стягнення пені необхідні відмовити, оскільки вона обрахована позивачем невірно.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 133,00 грн. - 3% річних, 1 089,28 грн. - збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 111,80 грн. 3% річних та 1 055,20 грн. збитків від інфляції. В частині стягнення з відповідача 21,20 грн. - 3% річних та 34,08 грн. збитків від інфляції в задоволенні позову суд відмовляє в зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Громадської організації "Асоціація професійних підприємців" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд. 11, кв. 52, ідентифікаційний код 37961840) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-а, ідентифікаційний код 03366500) 1 549 (одну тисячу п'ятсот сорок дев'ять) грн. 46 коп. боргу, 312 (триста дванадцять) грн. 05 коп. пені, 111 (сто одинадцять) грн. 80 коп. 3% річних, 1 055 (одну тисячу п'ятдесят п'ять) грн. 20 коп. інфляційної складової боргу, 1 328 (одну тисячу триста двадцять вісім) грн. 28 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У решті в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.05.2016

Суддя І.І. Борисенко