ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2016 р.Справа № 922/699/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТ-Холдинг", м.Харків,
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторська компанія "Харків", м.Харків , 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ОСОБА_1", м.Київ,
про стягнення 7188,91 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, директор;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - ОСОБА_3 (довіреність б/н від 05.05.2016р.);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІТ-Холдинг" звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторська компанія "Харків" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ОСОБА_1" заборгованості за Договором про надання транспортно-експедиторських послуг № Д-25112015-2 від 25.11.2015р. у загальному розмірі 7188,91 грн., у тому числі: 5625,00 грн. основного боргу, 783,81 грн. - 50% річних за період з 01.12.2015р. по 11.03.2016р., 90,35 грн. інфляційних за період грудень 2015р. - січень 2016р., 689,75 грн. пені за період з 01.12.2015р. по 11.03.2016р. Витрати з оплати судового збору позивач просить покласти на 2-го відповідача.

12.04.2016р. позивачем було подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у зв'язку зі збільшенням періоду заборгованості, в якій позивач просить стягнути з 2-го відповідача на користь позивача 5625,00 грн. основного боргу, 50% річних у розмірі 1129,61 грн. (з 01.12.2015р. по 25.04.2016р.) та пеню у розмірі 994,05 грн. (з 01.12.2015р. по 25.04.2016р.). Інфляційні витрати у розмірі 147,50 грн. (за грудень 2015р., січень 2016р., березень 2016р.) позивач просить стягнути солідарно з обох відповідачів. Судовий збір позивач просить покласти на 2-го відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.04.2016р. вищевказану заяву позивача про збільшення позовних вимог було прийнято судом як обґрунтовану, розгляд справи продовжено з її урахуванням.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 13667 від 22.04.2016р.) 2-й відповідач проти позову заперечував повністю, посилаючись на те, що підпис від імені директора на наданих позивачем документах, не належить директору ТОВ "Компанія "ОСОБА_1" ОСОБА_4 та компанія має іншу печатку, у зв'язку з чим відповідач дійшов висновку, що позивач не бажає відшкодовувати йому збитки, завдані при перевезенні.

Представник позивача проти доводів 2-го відповідача, викладених у відзиві, заперечував, звернувся до суду з клопотанням про витребування у 2-го відповідача оригіналу рахунку-фактури. Ухвалою господарського суду від 26.04.2016р. клопотання представника позивача було задоволено судом як обґрунтоване; 2-го відповідача зобовязано надати до суду акт про нестачу товару та докази його надсилання позивачеві; оригінал рахунку-фактури.

16.05.2016р. представник 2-го відповідача було подано клопотання про витребування у позивача оригіналу даного Договору, заявки № 3-25112015-1 від 25.11.2015р. та Договору поруки № 25-11/15 від 25.11.2015р., на які той посилається у позовній заяві. Дане клопотання було задоволено судом як обґрунтоване; позивача зобовязано надати суду оригінал Договору про надання транспортно-експедиторських послуг № Д-25112015-2 від 25.11.2015р.; оригінал заявки № 3-25112015-1 від 25.11.2015р.

У судовому засіданні, яке відбулося 26.05.2016р., представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі; витребуваного судом оригіналу спірного договору не надав, посилаючись на те, що даний договір був укладений сторонами шляхом обміну примірниками електронною поштою; оригінал договору був направлений позивачем на адресу 2-го відповідача поштовим відправленням для підписання, проте не був повернутий. Представник позивача також зазначив, що заявка про надання послуг з організації перевезення вантажу вартістю 21000,00 грн. була узгоджена з 2-м відповідачем за допомогою електронною пошти. Твердження 2-го відповідача про нестачу товару, представник позивача вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вантаж був прийнятий 2-м відповідачем без будь-яких зауважень та без складання відповідного акту про нестачу.

Представник 2-го відповідача проти позову заперечував повністю; надав документи на підтвердження направлення позивачеві акту про нестачу, а саме: копію фіскального чеку та копію опису вкладення у лист від 13.01.2016р. Також представник 2-го відповідача надав копію свого примірника претензії до позивача; копію відповіді на вимогу позивача б/н від 04.12.2015р.; копію свого примірника заявки № З-25112015-1 від 25.11.2015р.; копію акта про нестачу товару від 30.11.2015р.; копію наказу директора ТОВ "Компанія "ОСОБА_1" № 12 від 01.10.2015р. про втрату чинності печаткою підприємства; копію рахунка-фактури № З-25112015-1 від 30.11.2015р. на суму 15375,00 грн.

Надані представником 2-го відповідача документи були долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача проти достовірності наданих 2-м відповідачем копій документів заперечував; надав оригінал опису вкладення у лист від 13.01.2016р., з якого вбачається, що на адресу позивача була направлена лише відповідь на вимогу б/н від 04.12.2015р. без акта про нестачу. Також зазначив, що копія претензії та копія рахунку-фактури, надані 2-м відповідачем, мають інший зміст ніж аналогічні документи, які містяться в матеріалах справи.

На вимогу суду представник 2-го відповідача оригіналів наданих документів не надав.

Представник позивача звернувся до суду з усним клопотанням про направлення до правоохоронних органів повідомлення про наявність у діях 2-го відповідача ознак правопорушення, передбаченого кримінальним законодавством.

Представник 1-го відповідача у судове засідання не зявився; витребувані судом документи не надав. Доказів отримання 1-м відповідачем копії ухвали про відкладення розгляду справи на час даного судового засідання до суду не надійшло.

Приймаючи до уваги, що встановлений законом строк розгляду справи, з урахуванням його продовження, закінчується 27.05.2016р., суд визнав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутністю представника 1-го відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та 2-го відповідача, суд встановив наступне.

25.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІТ-Холдинг" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "ОСОБА_1" (2-м відповідачем) було укладено Договір № Д-25112015-2 про надання транспортно-експедиторських послуг, згідно п. 1.1 якого сторони погодили, що метою даного Договору є організація взаємовідносин, що виникають між замовником та експедитором при плануванні, здійсненні послуг при організації перевезень вантажів міжнародним автомобільним сполученням та по території держав СНД.

З пояснень позивача, даний Договір був укладений шляхом підписання та обміну його примірниками за допомогою електронної пошти.

Відповідно до п. 1.2. вищевказаного Договору, всі заявки на організацію перевезення вантажу, оформлені у відповідності до умов даного Договору, є додатком до даного Договору. Договір, а також заявки, оформлені за допомогою факсимільного звязку, електронної пошти, є дійсними, а також служать підставою для розгляду в суді до моменту отримання сторонами оригіналів Договору та заявок.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

На підтвердження укладення Договору № Д-25112015-2 від 25.11.2015р. позивачем надано до матеріалів справи двостороннє підписану шляхом обміну за допомогою електронної пошти копію договору.

Дана копія Договору приймається судом у якості належного доказу укладення між сторонами договору, оскільки містить підписи та відтиски печаток обох сторін.

При цьому, суд не приймає доводів 2-го відповідача про недостовірність круглої печатки ТОВ "Компанія "ОСОБА_1" на Договорі та інших документах, поданих позивачем, у зв'язку з втратою даною печаткою чинності згідно наказу директора ТОВ "Компанія "ОСОБА_1" № 12 від 01.10.2015р., оскільки представником 2-го відповідача не надано доказів її знищення та фактичного виходу з обігу на підприємстві. До того ж, суд приймає до уваги подальше вчинення 2-м відповідачем дій, що свідчать про схвалення даного Договору, а саме перерахування грошових коштів за надані за цим Договором послуги.

Згідно п. 2.8. Договору, позивач (експедитор) зобов'язався на підставі письмової заявки 2-го відповідача (замовника), яка прийнята до виконання, організувати перевезення вантажу по маршруту, обумовленому у заявці.

Згідно п. 3.3. Договору, 2-й відповідач (замовник) зобов'язався перерахувати грошову суму на рахунок позивача (експедитора) в строк не пізніше 3-х банківських днів після доставки вантажу одержувачу, за предявленням експедитором (по факсу) рахунку-фактури, якщо інше не вказано у заявці. Допускається часткова або повна передоплата.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2015р. між позивачем та 2-м відповідачем була узгоджена заявка № 3-25112015-1 про надання послуг з організації перевезення вантажу по маршруту м.Санкт-Петербург - м.Київ транспортним засобом ОСОБА_2 АО1640ВА / АО9234XX з вартістю послуг у розмірі 21000,00 грн. по факту розвантаження транспортного засобу.

На виконання умов укладеної заявки позивачем були надані 2-му відповідачу послуги з організації перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 095411, яка свідчить про отримання 2-м відповідачем вантажу 30.11.2015р. з відповідною відміткою TOB "Компанія "ОСОБА_1".

30.11.2015р. позивачем для оплати був виставлений 2-му відповідачу рахунок-фактура № З-25112015-1 на суму 21000,00 грн.

Проте, вартість наданих TOB "МІТ-Холдинг" послуг була сплачена 2-м відповідачем частково - в сумі 15375,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1626 від 01.12.2015р., внаслідок чого у 2-го відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 5625,00 грн.

Присутній у судовому засіданні представник 2-го відповідача проти вартості наданих послуг - 21000,00 грн. заперечував, в обґрунтування чого надав копії своїх примірників заявки № З-25112015-1 від 25.11.2015р. та рахунку-фактури № З-25112015-1 від 30.11.2015р. на суму 15375,00 грн., що не відповідають оригіналам аналогічних документів, які містяться в матеріалах справи.

З наявного в матеріалах справи оригіналу претензії, яка була отримана позивачем від 2-го відповідача, вбачається, що 2-м відповідачем було виявлено нестачу товару (Харчовий барвник Зелене яблуко R100) при його отриманні за умовами Договору № 25112015-2 від 25.11.2015р. в кількості 1 бочки об'ємом 25 кг, вартістю 225 USD, у зв'язку з чим 2-м відповідачем було зазначено про зменшення суми за послуги, згідно заявки № З-25112015-1 від 25.11.2015р. на 5625 грн.

Тобто, із зазначеного 2-м відповідачем у даній претензії, з урахуванням здійсненої оплати за послуги в сумі 15375,00 грн., вбачається, що 2-й відповідач був обізнаний про вартість наданих йому послуг - 21000,00 грн.

Представник 2-го відповідача проти змісту вищевказаної претензії заперечував, надав копію свого примірника даної претензії, з якого вбачається, що за фактом виявлення нестачі відповідальними особами ТОВ "Компанія "ОСОБА_1" було складено відповідний акт, та у зв'язку з грубим порушенням умов заявки про надання послуг з організації перевезення вантажу, 2-й відповідач просив позивача відшкодувати суму нестачі (225 USD) на його рахунок.

На підтвердження направлення на адресу позивача акту про нестачу 2-м відповідачем було надано суду копію опису вкладення у лист від 13.01.2016р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги, що на підтвердження достовірності копій вищевказаних документів представником 2-го відповідача суду не було надано відповідних оригіналів, а зміст наявних у матеріалах справи оригіналів аналогічних документів, наданих позивачем, суперечить даним копіям, суд визнав за неможливе прийняти надані представником 2-го відповідача копії заявки, претензії, акту про нестачу, опису вкладення у лист та рахунку-фактури у якості належних доказів по справі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 3.4. Договору, у випадку несплати протягом більше строку, встановленого у п. 3.3. даного Договору, замовник зобовязується сплатити експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а також 50% річних від суми боргу.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд встановив, що позивачем невірно визначено початок періоду прострочення заборгованості 01.12.2015р.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 3.3. Договору, замовник зобов'язався перерахувати грошову суму на рахунок експедитора в строк не пізніше 3-х банківських днів після доставки вантажу одержувачу.

Вантаж був отриманий замовником (2-м відповідачем) 30.11.2015р. Тобто, за умовами Договору вартість послуг повинна була бути оплачена замовником до 03.12.2015р. включно. Таким чином, початком періоду прострочення оплати є 04.12.2015р.

Перерахувавши суму пені та 50% річних, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення 963,82 грн. пені; 1099,44 грн. - 50% річних.

Також суд дійшов висновку, що позивачем при нарахуванні інфляційних витрат неправомірно не враховано індекс інфляції за лютий 2016 року.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, з урахуванням індексу інфляції за лютий 2016 року, який становив 99,6 (дефляція), сума інфляційних втрат за період грудень 2015 року - березень 2016 року складає 124,42 грн.

За таких обставин, загальний розмір заборгованості перед позивачем склав 7812,68 грн., у тому числі: 5625,00 грн. основного боргу, 963,82 грн. пені; 124,42 грн. інфляційних; 1099,44 грн. 50% річних.

25.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІТ-Холдинг" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕК "Харків" (1-м відповідачем) було укладено Договір поруки № 25-11/15, відповідно до умов якого 1-й відповідач поручається перед кредитором за виконання обов'язку Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ОСОБА_1" (2-го відповідача) в частині оплати заборгованості за надання транспортно-експедиторських послуг та послуг з перевезення вантажу за Договором № Д- 25112015-2 від 25.11.2015р. та заявкою № 3-25112015-1 від 25.11.2015р.

Згідно п. 3.1. Договору поруки, 1-й відповідач зобов'язався у разі порушення 2-м відповідачем обов'язку за Договором № Д-25112015-2 від 25.11.2015р. та заявкою № 3-25112015-1 від 25.11.2015р., самостійно виконати зазначений обов'язок TOB "Компанія "ОСОБА_1" перед TOB "МІТ-Холдинг" по сплаті наданих послуг, пені, інфляційних витрат, 3% річних на підставі письмової вимоги кредитора в семиденний строк.

Таким чином, у зв'язку з простроченням 2-м відповідачем виконання свого обов'язку щодо своєчасної сплати вартості наданих позивачем послуг, 1-й відповідач несе солідарну відповідальність з 2-м відповідачем.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

На підставі викладеного, суд вважає законною та обґрунтованою заявлену позивачем вимогу про стягнення солідарно з обох відповідачів інфляційних витрат.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТ-Холдинг" в частині стягнення з 2-го відповідача 5625,00 грн. основного боргу, 963,82 грн. пені; 1099,44 грн. - 50% річних, та стягнення солідарно з обох відповідачів 124,42 грн. інфляційних втрат є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 30,23 грн. пені, 30,17 грн. річних та 23.08 грн. інфляційних втрат суд відмовляє у задоволенні позовних вимог як безпідставно нарахованих.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати суд покладає на позивача та 2-го відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 610, 611, 612, 624, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія „ОСОБА_1" (03036, м.Київ, Міжнародний аеропорт "Київ" (Жуляни); ; р/р 4797 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 321842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТ-Холдинг" (61012, м.Харків, вул.Суздальські Ряди, 9, офіс 712; ; р/р 4300 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005) - 5625,00 грн. основного боргу, 963,82 грн. пені; 1099,44 грн. 50% річних; 1363,43 грн. витрат з оплати судового збору.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно- експедиторська компанія "Харків" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська, 18, офіс 806; ; р/р 0657 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 351533) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ОСОБА_1" (03036, м.Київ, Міжнародний аеропорт "Київ" (Жуляни); ; р/р 4797 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 321842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТ-Холдинг" (61012, м.Харків, вул.Суздальські Ряди, 9, офіс 712; ; р/р 4300 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005) - інфляційні витрати у розмірі 124,42 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 30,23 грн. пені, 30,17 грн. річних та 23.08 грн. інфляційних втрат у позові відмовити.

Повне рішення складено 27.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_5