РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016Справа №910/5390/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

До Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 28 103,88 грн

Суддя Дупляк О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу 28 103,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 порушено провадження у справі № 910/5390/16 та призначено до розгляду на 11.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 розгляд справи відкладено на 26.04.2016 в зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання.

В судовому засіданні 26.04.2016 судом в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) оголошувалась перерва до 10.05.2016.

В судове засідання 10.05.2016 представники сторін не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Таким чином, нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 ГПК України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхове відшкодування, внаслідок чого до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування " та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до страховика особи, яка відповідальна за заподіяні збитки.

Відповідач у своєму відзиві (вих. № б/н від 25.04.2016) з позовними вимогами не погодився, з підстав спливу одного року з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди, що є підставою, відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також, відповідач зазначає про порушення страхувальником забезпеченого транспортного засобу вимог п. 3.3.1.4. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо повідомлення страховика про дорожньо - транспортну пригоду, що на думку відповідача, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, згідно з п. 37.1.3. ст. 37 зазначеного закону.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на невиконання позивачем вимог ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо подання йому, як страховику заяви на виплату страхового відшкодування з долученням до неї пакету документів, та просить суд врахувати при вирішення справи та здійсненні розподілу судових витрат, що спір у справі виник з вини самого позивача.

У судовому засіданні 10.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 06.03.2014 в місті Києві по вул. Академіка Глушкова, 1 трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу "Ваз 21043", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "Шкода", державний номер НОМЕР_2.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2014 у справі № 752/3463/14-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Судом установлено, що транспортний засіб "Шкода", державний номер НОМЕР_2, застраховано позивачем згідно з договором № 1038788 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів від 12.07.2013, укладеним між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТРО Кеш Енд Кері Україна" (страхувальник) (далі - Договір).

Відповідно до ремонтної калькуляції № 95/07/15 від 25.08.2015 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Шкода", державний номер НОМЕР_2 становить 32 338, 72 грн. Згідно з рахунком - фактурою № БУК2-0311 від 08.07.2015 ФОП ОСОБА_3 вартість ремонту транспортного засобу "Шкода", державний номер НОМЕР_2 складає 28 603, 88 грн, без ПДВ.

Відповідно до Звіту № 95/07/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), станом на 17.07.2015, складеного ФОП - ОСОБА_4 величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого КТЗ, враховуючи допуски в межах яких відбулася оцінка, складає 32 338, 72 грн, з урахуванням фізичного зносу.

Позивачем на підставі наданих документів на виконання умов Договору, укладеного ним з страхувальником було складено страхові акти № 421/14/0/ТР25/00/2 від 03.08.2015 та № 421/14/50/ТР2/00/3 від 09.09.2015, якими призначено до виплати страхове відшкодування у загальному розмірі 28 603, 88 грн.

Позивачем, згідно з платіжними дорученнями № 5815 від 12.10.2015 та № 7866 від 25.12.2015 (копії яких наявні в матеріалах справи) здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 28 603, 88 грн.

Доказів направлення позивачем на адресу відповідача претензії про виплату страхового відшкодування по страховому випадку, що стався 06.03.2014 матеріали справи не містять, як і не містять доказів сплати відповідачем позивачу страхового відшкодування за таким страховим випадком.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні ДТП, зобов'язаний відшкодувати позивачеві в порядку регресу суму матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, розмір якої за вирахуванням франшизи та з урахуванням ліміту відповідальності становить 28 103, 88 грн.

Статтею 4-3 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння матеріального збитку власнику транспортного засобу "Шкода", державний номер НОМЕР_2.

Однак, у разі якщо її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вказаної ДТП була застрахована у відповідача згідно з полісом № АЕ/2195045, строком дії з 14.05.2013 по 13.05.2014.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50 000,00 грн. та франшизу у розмірі 500, 00 грн.

Таким чином, відповідач взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного "Ваз 21043", державний номер НОМЕР_1.

Із матеріалів справи вбачається, позивачем було здійснено виплату страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 28 603, 88 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень наявних у справі.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу претензії щодо здійснення страхового відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП, судом, прийнято до уваги положення п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно якого рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеній 28.08.2012 за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 06.12.2011 у справі № 23/279, страховик, потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування за договором майнового страхування отримує право вимоги потерпілої особи та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. При цьому, право на подання регресного позову може бути реалізовано в межах загального строку позовної давності, який згідно вимог чинного законодавства складає три роки.

Судом відхиляються доводи відповідача стосовно наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу в даному випадку, у зв'язку з невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом та у зв'язку зі спливом одного року з моменту скоєння ДТП, з підстав нижченаведених.

Згідно з підпунктом 37.1.3. пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 зазначеного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведені норми визначають можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.04.2015 у справі N 910/9494/14.

З урахуванням вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 25 Закону України "Про страхування" суд дійшов висновку, що страхові акти № 421/14/0/ТР25/00/2 від 03.08.2015, № 421/14/50/ТР2/00/3 від 09.09.2015 та платіжні доручення, копії яких наявні в матеріалах справи, рахунок - фактура № БУК2-0311 від 08.07.2015 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 9 "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розмірі шкоди в сумі 28 603, 88 грн, завданої при ДТП транспортному засобу "Шкода", державний номер НОМЕР_2 належним чином доведений.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як зазначається у статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Полісом № АЕ/2195045 встановлено безумовну франшизу у розмірі 500, 00 грн. та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50 000,00 грн.

З розрахунку позовних вимог вбачається, що позивачем здійснено вирахування франшизи у розмірі 500, 00 грн та враховано ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, а тому обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 28 103, 88 грн.

Доводи відповідача стосовно недоведеності позивачем факту страхування відповідного автомобіля за договором, з огляду на долучення до матеріалів справи неповного тексту договору та недолучення страхового сертифіката оцінені судом при прийняті рішення у справі, як такі що не спростовують доводів позивача. Щодо відсутності печаток та підписів уповноважених сторін та вказівок їх посад на копії платіжного доручення № 7866 від 25.12.2015, то із наданої копії платіжного доручення вбачається його проведення банком.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

Бездіяльність відповідача не є підставою для застосування процесуальної санкції, передбаченої ч.2 ст. 49 ГПК України, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що будь-яких неправомірних дій з вини позивача не було, досудове врегулювання спору є його правом, а не обов'язком, а тому суд відхиляє доводи відповідача щодо покладення судового збору на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду у справі № 910/22/15 від 15.07.2015.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" (04050, м. Київ, вул. Глибочинська, 33-37; ідентифікаційний код 19411125) в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", страхове відшкодування в сумі 28 103 (двадцять вісім тисяч сто три) грн 88 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.05.2016.

Суддя О.М. Дупляк