РІШЕННЯ

17 травня 2016 року Справа № 913/539/16

Провадження №18/913/539/16

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Нова Астрахань Кремінського району Луганської області

до відповідача - Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, м. Рубіжне Луганської області

про стягнення 21559,67 грн та зобов'язання притягнути до відповідальності винних осіб

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання-помічник судді Шапошникова О.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

Суть спору: позивачем на підставі ст. ст. 1166, 1173,1174 Цивільного кодексу України заявлено вимоги:

- про відшкодування з відповідача збитків в сумі 21559,67 грн, які завдані позивачу незаконними рішеннями відповідача (рішеннями-повідомленими від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.03.2013 № , від 17.07.2013 від про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та про донарахування податкових зобов'язань та грошових санкцій);

- про зобов'язання відповідача притягнути винних осіб у складанні противоправних та незаконних висновків акту перевірки до відповідальності.

16.05.2016 до господарського суду надійшло клопотання позивача від 13.05.2016 яким він на підставі ч. 4 ст. 22 та п. 4 ст. 80 ГПК України просив припинити провадження у справі та повернути йому сплачений судовий збір в сумі 2756 грн.

16.05.2016 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 16.05.2016 № 1497-10-09, яким відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість позовних вимог.

Представники сторін у судове засідання не прибули.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач у позовній заяві вказав, що ним до адміністративного суду були оскаржені рішення-повідомлення Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції (відповідача по справі) від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.03.2013 № , від 17.07.2013 від про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та про донарахування податкових зобов'язань та грошових санкцій.

Постановами Луганського окружного адміністративного суду від 08.10.2013 в адміністративних справах № 812/7026/13-а та № 812/7023/13-а, які набрали законної сили, рішення-повідомлення відповідача скасовані.

Позивач у позовній заяві зазначив, що в ході розгляду судом адміністративних справ № 812/7026/13-а та № 812/7023/13-а він поніс витрати на правову допомогу в сумі 19000 грн. та витрати на виїзди у судові засідання у міста Луганськ та Донецьк в сумі 2559,67 грн.

На підставі вказаних доводів та ст. ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України позивачем заявлено вимоги:

- про відшкодування з відповідача збитків в сумі 21559,67 грн, які завдані позивачу органом державної влади - відповідачем незаконними рішеннями (вищевказаними рішеннями-повідомленими);

- про зобов'язання відповідача притягнути винних осіб у складанні противоправних та незаконних висновків акту перевірки до відповідальності.

16.05.2016 до господарського суду надійшло клопотання позивача від 13.05.2016 яким він на підставі ч. 4 ст. 22 та п. 4 ст. 80 ГПК України просив припинити провадження у справі та повернути йому сплачений судовий збір в сумі 2756 грн.

Разом з тим, у клопотанні позивач не вказав, що він відмовляється від позову.

Згідно ч. 1 ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Враховуючи, що позивач письмово не відмовився від позову (у клопотанні було вказано лише про припинення провадження у справі), суд не вважає зазначене клопотання заявою про відмову від позову. Відповідно, відсутні законі підстави для припинення провадження у справі на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України (припинення провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом).

16.05.2016 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 16.05.2016 № 1497-10-09, яким відповідач проти позову заперечує посилаючись на необґрунтованість позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Позивачем до адміністративного суду були оскаржені рішення-повідомлення Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції (відповідача по справі) від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.07.2013 № , від 17.03.2013 № , від 17.07.2013 від про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та про донарахування податкових зобов'язань та грошових санкцій.

Постановами Луганського окружного адміністративного суду від 08.10.2013 в адміністративних справах № 812/7026/13-а та № 812/7023/13-а, які набрали законної сили, рішення-повідомлення відповідача скасовані.

При оскарженні вказаних рішень-повідомлень відповідача до адміністративного суду позивач не заявляв вимог про відшкодування шкоди, заподіяної цими протиправними рішеннями-повідомленнями.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Позивач у позовній заяві (що розглядається господарським судом) на підставі ст. ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України заявив до відшкодування збитки (у найменуванні позовної заяви було вказано «…шкоди…»), які завдані незаконним рішенням відповідача.

Таким чином, даний спір формально підвідомчий господарським судам України.

Разом з тим, під збитками (шкодою), які завдані йому незаконним рішенням відповідача, позивач розуміє витрати на правову допомогу в сумі 19000 грн. та витрати на виїзди у судові засідання у міста Луганськ та Донецьк в сумі 2559,67 грн., які він поніс в ході розгляду судом адміністративних справ № 812/7026/13-а та № 812/7023/13-а.

Заявлені позивачем до відшкодування збитки (шкода) за своєю правовою природою є судовими витратами в адміністративному судочинстві.

Статтею 87 Кодексу адміністративного судочинства України «Види судових витрат» встановлено:

« 1. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

3. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 161 КАС України питання розподілу судових витрат вирішується адміністративним судом під час прийняття постанови.

Статтями 1166, 1173, 1174 ЦК України встановлено:

«Стаття 1166. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду

1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Стаття 1173. Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування

1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Стаття 1174. Відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування

1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.».

За таких обставин, враховуючи, що заявлені до відшкодування збитки (шкода) за своєю правовою природою не є шкодою у розумінні статей 1166, 1173, 1174 ЦК України, у задоволенні вимог про відшкодування збитків в сумі 21559,67 грн слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю цих вимог.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за вищевказаними вимогами (витрати позивача на судовий збір в сумі 1378 грн за квитанцією від 24.03.2016 № 27 відділення № 282 АТ «Укрсиббанк») покладаються на позивача.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача притягнути винних осіб у складанні противоправних та незаконних висновків акту перевірки до відповідальності, не підлягають вирішенню в господарських судах України за таких підстав:

Статтею 12 ГПК України встановлено:

«Господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.».

Пунктами 1, 2, 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» встановлено:

1. У вирішенні питань, пов'язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду (статті 13, 15 і 16 ГПК).

2. З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

3. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

3.1. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.».

Враховуючи, що правовідносини, з яких виник спір про зобов'язання відповідача притягнути винних осіб … до відповідальності, не має господарського характеру, даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За таких обставин, провадження у справі, в частині вимог про зобов'язання відповідача притягнути винних осіб у складанні противоправних та незаконних висновків акту перевірки до відповідальності, підлягає припиненню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Клопотанням від 13.05.2016 позивач просив повернути йому судовий збір за обома вимогами (про відшкодування збитків в сумі 21559,67 грн та про зобов'язання відповідача притягнути винних осіб … до відповідальності) в загальній сумі 2756 грн (1378 х 2).

Судовий збір в сумі 1378 грн за вимогою про відшкодування збитків в сумі 21559,67 грн віднесено судом на позивача, в зв'язку з відмовою у позові у цій частині.

Провадження у справі, в частині вимог про зобов'язання відповідача притягнути винних осіб … до відповідальності, судом припинено в зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Тому, судовий збір в сумі 1378 грн., сплачений позивачем за платіжним дорученням від 24.03.2016 № 28, повернено позивачу з Державного бюджету України ухвалою суду від 17.05.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові, в частині вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 21559,67 грн, відмовити.

2. Судові витрати за вимогою про стягнення з відповідача збитків в сумі 21559,67 грн покласти на позивача.

3. Провадження у справі, в частині вимог про зобов'язання відповідача притягнути винних осіб у складанні противоправних та незаконних висновків акту перевірки до відповідальності, припинити.

17 травня 2016 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 18 травня 2016 р. і може бути оскаржене протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко