ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 р. Справа № 923/310/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А.,

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

від відповідача: ОСОБА_4,

розглянув справу у відкритому судовому засіданні

за позовом Приватного сільськогосподарського товариства "УШБА",

смт. Новотроїцьке Херсонської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Південна українська соєва компанія", с.Антоновка, м.Херсон

про стягнення 800 000 грн.

Описова частина рішення.

Про обставини справи зазначено в ухвалі суду від 12.04.2016р., якою розгляд справи відкладався.

Провадження у справі порушено за позовною заявою про стягнення 800тис.грн. за відступленням вимоги за договором № 2/02.03.14 від 02.03.2014р.

Відповідач заявою від 10.04.2016р. № 40 (вх. № 3585/16 від 11.04.2016р.) визнав позовні вимоги, заявив про відстрочку виконання рішення до 30.09.2016р. та розстрочку, починаючи із закінчення відстрочки, до 30.12.2016р. зі сплатою чотирма рівними платежами щомісячно заявленої суми.

Заява відповідача мотивована обґрунтуваннями твердження про те, що у випадку стягнення коштів без надання відстрочки та розстрочки виконання рішення відповідач буде нести значні витрати у зв'язку з неможливістю обробки та зібрання власно засіяних площ, здійснення сільськогосподарського процесу у 2016р., отримання прибутку, виплати орендної плати орендодавцям - фізичним особам.

Відповідач стверджує про можливість виконання зобов'язань з реалізації врожаю сільськогосподарських культур 2016р.

Позивач заперечує проти заяви про відстрочку та розстрочку виконання рішення за неможливістю одночасного надання відстрочки та розстрочки, а також за безпідставністю.

У судовому засіданні 24.05.2016р. представник відповідача повідомила про перерахування позивачу 100тис.грн. в рахунок погашення заборгованості, представники позивача підтвердили прийняття цієї суми.

Суд в с т а н о в и в:

Визнання позову відповідачем є його процесуальним правом та підставою для задоволення позовних вимог, якщо суд не встановить, що дії відповідача з визнання позовних вимог не суперечить законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб: відповідно до ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009р. "Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Суд задовольняє вимоги до відповідача про стягнення 700000 грн. боргу на підставі названої ч.5 ст.78 ГПК України, не встановивши, щоб визнання позову відповідачем суперечило законодавству або порушувало права або охоронювані законом інтереси інших осіб.

11.05.2011р. ПАТ "Марфін Банк" та ТОВ "Астарта-Агро" укладено договір про погашення боргового зобов'язання, предметом якого є погашення ТОВ "Астарта-Агро" боргового зобов'язання ТОВ "Південна українська соєва компанія" (позичальник, відповідач) перед ПАТ "Марфін Банк" у сумі 4 028 274,72грн. у кредитних відносинах за договорами ПАТ "Марфін Банк" з ТОВ "Південна українська соєва компанія" № 00170/х від 04.12.2007р. та № 00209/х від 13.05.2008р., де останнє мало статус позичальника.

Умовами п.2.3.1 договору про погашення боргового зобов'язання встановлено, що у разі виконання (часткового виконання) ТОВ "Астарта-Агро" зобов'язань за цим договором товариство має право отримувати від позичальника компенсації за виконання його зобов'язання перед ПАТ "Марфін Банк" на суму фактичного виконання, здійсненого ТОВ "Астарта-Агро", в тому числі за рахунок отримання у власність майна, частки у підприємстві позичальника.

02.03.2014р. між ТОВ "Астарта-Агро" (первісний кредитор), ПСП "Ушба" (новий кредитор, позивач) та ТОВ "Південна українська соєва компанія" укладено договір № 2/02.03.14 про відступлення права вимоги.

За умовами цього договору первісний кредитор передає належне йому право вимоги до ТОВ "Південна українська соєва компанія" в сумі 1 200 000 грн., яке виникло у нього, зокрема, кредитного договору від 15.11.2011р. № 01309/х, із змінами і доповненнями, договору про погашення боргового зобов'язання від 11.05.2011р., а новий кредитор приймає право вимоги, що належне первісному кредитору за основним договором. (п.1.1 договору)

Сторони погодили, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов'язанні, що виникло з основного договору в обсязі та на умовах, що існували на дату укладення цього договору з моменту перерахування грошових коштів первісному кредитору у обсязі перерахованих коштів.

Відповідно до п.2.1 договору за передане право вимоги до боржника новий кредитор сплачує первісному кредитору суму в розмірі 1 200 000 грн. у такий спосіб:

- до 01.10.2014р. - 400 000 грн.;

- до 01.10.2015р. - 400 000 грн.;

- до 01.10.2016р. - 400 000 грн.

За платіжними дорученнями №1456 від 14.11.2014р. та №2209 від 03.11.2015р. ПСП "Ушба" перерахувало ТОВ "Астарта-Агро" загалом 800 000грн. із призначенням платежу: часткове погашення заборгованості про відступлення прав вимоги згідно дог.№2/02.03.14 від 02.03.2014р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, у правовідносинах, що виникли із названих правочинів, ПСП "Ушба" набуло право вимоги до ТОВ "Південна українська соєва компанія" у сумі 800 000 грн.

Твердження відповідача про перерахування позивачу коштів під час провадження у справі у загальній сумі 100тис.грн. доведено наданими копіями платіжних доручень №226 від 20.05.2016р. та №227 від 23.05.2016р. на 50000грн. кожне, із призначенням платежу: повернення коштів згідно договору №2/02.03.14 від 02.03.2014р. про відступлення права вимоги (копії містяться у матеріалах справи).

Таким чином, і названі обставини та наведені норми матеріального права поряд з визнанням позову відповідачем та невстановленням судом, щоб таке визнання суперечило законодавству або порушувало чиїсь права, свободи та інтереси, є підставами для задоволення позовних вимог у розмірі 700 000грн.

Щодо вимог про стягнення 100000 грн. провадження у справі слід припинити за відсутністю предмету спору на підставі п.11) ч.1 ст.80 ГПК України. Суд врахував, що позовна заява подана до суду 28.03.2016р., провадження у справі порушено 29.03.2016р., платежі ж на 100 тис.грн. вчинені після заявлення позову та до прийняття рішення у справі.

Відповідач заявив про відстрочку виконання рішення до 30.09.2016р. та розстрочку, починаючи із закінчення відстрочки, до 30.12.2016р. зі сплатою чотирма рівними платежами щомісячно заявленої суми.

Заява відповідача мотивована обґрунтуваннями твердження про те, що у випадку стягнення коштів без надання відстрочки та розстрочки виконання рішення відповідач буде нести значні витрати у зв'язку з неможливістю обробки та зібрання власно засіяних площ, здійснення сільськогосподарського процесу у 2016р., отримання прибутку, виплати орендної плати орендодавцям - фізичним особам.

Відповідач стверджує про можливість виконання зобов'язань з реалізації врожаю сільськогосподарських культур 2016р.

Також відповідач навів обґрунтування тези про спричинення теперішнього його фінансового стану внаслідок певних фінансових втрат діяльністю та бездіяльністю ОСОБА_3 - засновника підприємства позивача, внаслідок виконання ним обов'язків директора ТОВ "Південна українська соєва компанія" з 18.11.2015р. по 29.12.2015р.

Позивач заперечує проти надання відповідачу відстрочки та розстрочки виконання рішення, зазначаючи, що згідно з нормами ГПК України суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення у виняткових випадках за обставин, які ускладнюють або роблять неможливим його виконання. Крім того, зазначає про неможливість одночасного надання відстрочки та розстрочки виконання рішення. Вважає, що відповідачем не доведено обставин, що підтверджують його важкий фінансовий стан та неможливість виконати рішення суду.

Згідно зі ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст.121 ГПК України суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та у виняткових випадках, залежно від обставин справи.

У пункті 7.2. постанови від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" Вищий господарський суд України зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступень вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - можливу наявну загрозу банкрутства, відсутність, наявність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Наведені відповідачем обґрунтування за заявою, надані з нею документи не доводять його твердження про скрутний матеріальний стан, загрозу проведення збору врожаю, здійснення сільськогосподарського виробництва, отримання прибутку, виплати орендної плати, не спростовують можливості здійснення господарської діяльності, направленої на отримання доходів, виконання при цьому зобов'язань, у т.ч. за приписом суду, оскільки не мають даних про наявність чи відсутність коштів у відповідача на час провадження у справі, про рух коштів на рахунках, у касі під час тривання спірних зобов'язань перед позивачем.

Предметом вимог, що задовольняються судом, є стягнення коштів, тому, передусім суд має встановити, чи існують підстави вважати про неможливість чи ускладнення виконання рішення саме про стягнення коштів, без відстрочки, розстрочки його виконання, та чи є виключність обставин у значенні ст.121 ГПК України для надання таких відстрочки, розстрочки.

З цією метою (встановлення наявності чи відсутності таких підстав, виключності обставин) суд витребовував у відповідача дані про рух коштів на його рахунках, про наявність коштів на рахунках у касі.

Після витребовування судом цих даних відповідач віднайшов можливість сплатити 100тис.грн. позивачу, при тому, що в заяві про відстрочку, розстрочку виконання рішення стверджував про неможливість погашення боргу (його частини) до 30.09.2016р.

Вже за цією ознакою твердження позивача про відстрочку та розстрочку виконання рішення мають оцінюватися як непереконливі.

Слід також зауважити, що заява про надання одночасно відстрочки та розстрочки виконання рішення не відповідає змісту названої ст.121 ГПК України, за якою можливе надання відстрочки або розстрочки, а не розстрочки та відстрочки (суд має повноваження надати відстрочку або розстрочку виконання рішення, а не відстрочку і розстрочку).

Як слідує з наданих відповідачем витягів з карток обліку руху коштів на банківських рахунках (так звані "виписки по рахунку") відповідач у 2016р. станом на 19.05.2016р. надавав контрагентам безвідсоткові поворотні фінансові допомоги на суми 1 млн.грн. (а.с.200), 200 тис.грн., 300 тис.грн., 800 тис.грн., 80 тис.грн. (а.с.204, в т.ч. на звороті), 10 тис.грн., 10 тис.грн., 10 тис.грн. (а.с.205, в т.ч. на звороті), 40 тис.грн., 100тис.грн. (а.с.208), 1370000 грн., 240 тис.грн., 80 тис.грн., 270 тис.грн. (а.с.211 на звороті), 270 тис.грн., 90 тис.грн., 100 тис.грн. (а.с.212 на звороті), 210 тис.грн. (а.с.216)

Переконливих аргументів неможливості виконання спірних зобов'язань, що існували в частині з 15.11.2014р. та в іншій частині з 04.11.2015р., при наданні названих значних сум у якості безвідсоткової допомоги іншим контрагентам, відповідач не навів.

Викладене усуває стверджувану позивачем виключність ситуації в контексті підстав для відстрочки або розстрочки за ст.121 ГПК України та й твердження про неможливість чи ускладнення у виконанні рішень у зв'язку з викладеним виглядає непереконливим, має оцінюватись як не доведене.

Відтак, і теза відповідача про те, що виконання судового рішення може призвести до негативних наслідків фінансової та економічної діяльності та зупинення господарської діяльності товариства є непереконливою, недоведеною.

Отже, заява відповідача про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду має кваліфікуватися необгрунтованою та не доведеною доказами, суд відмовляє у її задоволенні.

Суд на підставі ст.49 ГПК України розподіляє судові витрати у справі. До судових витрат у справі відноситься судовий збір.

Судовий збір сплачено позивачем при заявлені позову за платіжним дорученням №2425 від 03.03.2016р. у сумі 12000грн.

Позов задоволено у сумі 700 000 грн.

Відповідач має відшкодувати витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 10500грн. (700000 х 1,5%).

Відповідно до п).5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Оскільки провадження у справі щодо вимог про стягнення 100000 грн. припиняється, судовий збір у сумі 1500грн. (12000-10500) повертається позивачу з Державного бюджету.

Керуючись п.11) ст.80, ст.82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити позовні вимоги про стягнення 700 000 грн.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Південна українська соєва компанія" (код ЄДР 32267709) на користь приватного сільськогосподарського товариства "УШБА" (код ЄДР 36826447) 700 000грн. за позовом та 10500грн. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Припинити провадження щодо вимог про стягнення 100000 грн.

4. Відмовити в заяві ТОВ "Південна українська соєва компанія" про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

5. Повернути приватному сільськогосподарському товариству "УШБА" (код ЄДР 36826447, Херсонська область, смт.Новотроїцьке, вул.Дзержинського, 42, р.рахунок 1 АТ "ОСОБА_5 ОСОБА_3" у м.Києві, МФО 380805) з Державного бюджету України 1500грн. судового збору, сплаченого в числі 12000грн. за платіжним дорученням № 2425 від 03.03.2016р. (платіжне доручення знаходиться у матеріалах господарської справи № 923/310/16, а.с.7).

Повне рішення складено 26.05.2016р.

Суддя В.В. Чернявський