ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" травня 2016 р. Справа № 924/228/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Славута

про стягнення 32691грн. 72коп.

Представники сторін:

від позивача Шпиляєва Н.В. - за довіреністю №1681-К-О від 25.04.2016р.

від відповідача не з'явився

У судовому засіданні, відповідно до ст.85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідач в судове засідання 11.05.2016р. не з'явився.

Ухвала суду від 19.04.2015р. про відкладення розгляду справи направлена на адресу відповідача зазначену у позовній заяві, внесену до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - АДРЕСА_1, однак повернута до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З урахуванням наведеного суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. (із змінами і доповненнями) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач своїми процесуальними правами не скористався, наявні у матеріалах справи документи, за висновками суду, є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, відповідно до ст.75 ГПК України, за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Суть спору

Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" м. Дніпропетровськ звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 53819грн. 27коп., з яких 21419грн. 53коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 12.08.2009р. по 02.03.2016р.; 32399грн. 74коп. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, нарахованої за період з 12.08.2009р. по 02.03.2016р.

В судовому засіданні 11.05.2016р. представником позивача подано заяву (вх. №05-08/1079/16 від 11.05.2016р.) про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач зменшує позовні вимоги в частині заявленої до стягнення пені з 32399грн. 74коп. до 11272грн. 19коп. Просить суд стягнути з відповідача 32691грн. 72коп., з яких: 21419грн. 53коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 12.08.2009р. по 02.03.2016р.; 11272грн. 19коп. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, нарахованої за період з 12.08.2009р. по 14.11.2011р.

Подана заява про зменшення позовних вимог не суперечить чинному законодавству, не порушує права та охоронювані законом інтереси сторін та судом приймається.

З урахуванням прийнятої судом заяви (вх. №05-08/1079/16 від 11.05.2016р.) про зменшення позовних вимог, предмет позову становлять вимоги про стягнення з відповідача 32691грн. 72коп., з яких: 21419грн. 53коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 12.08.2009р. по 02.03.2016р.; 11272грн. 19коп. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, нарахованої за період з 12.08.2009р. по 14.11.2011р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору про надання Овердрафт-мікро кредиту №0710/037ОМС від 28.11.2007р. Звертає увагу суду на те, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.01.2010р. задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ, в особі Хмельницької філії "ПриватБанк", м. Хмельницький до Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Славута Хмельницької області про стягнення 23499грн. 86коп. заборгованості. Вирішено стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" 16476грн. 56коп. заборгованості по кредиту, 4576грн. 82коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1958грн. 73коп. пені, 230грн. 12коп. витрат по оплаті державного мита та 231грн. 09коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, про що видано наказ. В решті позову відмовлено. Враховуючи неповернення станом на час розгляду справи кредитних коштів в сумі 16476грн. 56коп., позивачем донараховано проценти за користування кредитними коштами та пеню.

В судовому засіданні 11.05.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням заяви (вх. №05-08/1079/16 від 11.05.2016р.), зазначив, що відповідачем після звернення до суду з позовом за кредитним договором №0710/037ОМС від 28.11.2007р. будь-які оплати не проводились, відсутній договір реструктуризації та відсутні оплати в погашення боргу на час розгляду справи, на підтвердження чого надав відповідну довідку.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав, позовні вимоги по суті та за розміром не оспорив.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Згідно з п. 1.1 статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", затвердженого загальними зборами акціонерів від 08.08.2011р., за рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк".

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ серії АА №241170, свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809, статутом ПАТ КБ "Приватбанк" погодженого Національним банком України від 01.09.2011р.

28.11.2007р. ФОП ОСОБА_1 подана заявка на отримання кредиту на суму 14470грн. Заявка підписана ФОП ОСОБА_1 та скріплена його печаткою.

28.11.2007р. між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір № 0710/037ОМС про надання Овердрафт-мікро кредиту.

Згідно з п. 1.1 договору банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснювати "Овердрафт-мікро" обслуговування клієнта, що полягає в проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта НОМЕР_2, відкритому в банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту шляхом дебетування поточного рахунку. Овердрафт-мікро надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта.

Пунктом 1.3 Договору встановлено ліміт, як суму коштів, у межах якої банк зобов'язується робити оплату розрахункових документів клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку. На момент підписання даного Договору ліміт складає 14470грн.

Проведення платежів клієнта в порядку, встановленому даним Договором, здійснюється банком у термін до 27.11.2008р. (п. 1.4 Договору).

"Овердрафт-мікро" кредитування клієнта здійснюється банком у межах ліміту і терміну, встановлених згідно п.п. 1.3, 1.4 даного Договору, з періодом безперервного користування кредитом не більше 30 днів. Періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня (п. 1.5 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки виходячи з відсоткової ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений у Додатку № 1 до даного Договору.

У відповідності зі ст. 212 Цивільного кодексу України, при порушенні клієнтом якого-небудь із зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 даного Договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 38% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору при порушенні Клієнтом якого-небудь із зобов'язань: по сплаті відсотків за користування кредитом: передбачених п.п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3 даного договору; термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4. 2.2.5, 2.3.4 даного договору, винагороди, передбаченої п.п. 2.2.6, 3.4 даного договору, клієнт виплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.4.1, 4.2, 4.3 здійснюється протягом 3 років із дня, коли відповідне зобов'язання повинне було виконане клієнтом (п. 4.4 Договору).

У відповідності до п. 4.7 Договору терміни позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їхніми печатками.

Додатком № 1 до договору встановлено порядок розрахунку відсоткової ставки за користування кредитом.

Відповідно до Додаткової угоди №2 від 19.08.2008р. до договору № 0710/037ОМС ліміт було збільшено до суми 43000грн. зі сплатою 25% річних за користування кредитом. Вирішено викласти п.3.2 Договору про надання овердрафт-мікро кредиту №0710/037ОМС від 28.11.2007 р. в наступній редакції: "У відповідності зі ст.212 Цивільного кодексу України, при порушенні Клієнтом будь-яких із зобов'язань з погашення кредиту, передбачених п.п.1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4, Клієнт сплачує Банку відсотки за використання кредиту у розмірі: 50% річних від суми залишку непогашеної заборгованості...".

Додаткова угода №2 від 19.08.2008р. підписана представниками сторін та скріплена їхніми печатками.

19.01.2010р. рішенням господарського суду Хмельницької області по справі №7/2004 частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ, в особі Хмельницької філії "ПриватБанк", м. Хмельницький до Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Славута Хмельницької області про стягнення 23499грн. 86коп. Стягнуто з Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість, яка виникла станом на 07.08.2009р., а саме: 16476грн. 56коп. заборгованості по кредиту, 4576грн. 82коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1958грн. 73коп. пені, нарахованої за період з 14.11.2008р. по 07.08.2009р., 230грн. 12коп. витрат по оплаті державного мита та 231грн. 09коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. 29.01.2010р. видано наказ.

Згідно листа №6131 від 18.04.2016р. відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області кошти на рахунках ОСОБА_1 відсутні, боржник на обліку пенсійного фонду України не перебуває, пенсію не отримує, інформація про місце роботи боржника відсутня. На підставі наведеного 18.04.2016р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа - наказу №7/2004 від 29.01.2010р. стягувачеві.

22.02.2016р. позивачем надіслано відповідачу претензію №71128HMS0O044 про сплату заборгованості за договором №0710/037ОМС про надання Овердрафт-мікро кредиту від 28.11.2007р., що підтверджується квитанцією про направлення та описом вкладення.

Претензія залишена відповідачем без відповіді та відповідного реагування.

Згідно поданого розрахунку станом на 02.03.2016р. заборгованості по кредиту в розмірі 16476грн. 56коп. не погашена, заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 12.08.2009р. по 02.03.2016р. складає 21419грн. 53коп.; заборгованість по пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 12.08.2009р. по 14.11.2011р. - 11272грн. 19коп.

У зв'язку з невиконанням умов договору відповідачем в добровільному порядку позивач звернувся до суду з позовом.

Згідно з довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" від 11.05.2016р., станом на 11.05.2016р. по договору про надання Овердрафт-мікро кредиту відповідач не здійснював погашення заборгованості, заборгованість не реструктуризована.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, оцінюючи їх у сукупності, судом береться до уваги таке:

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який втілюється в положеннях статей 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

Судом встановлено, що 28.11.2007р. між Банком та відповідачем укладено договір №0710/037ОМС про надання відповідачу Овердрафт-мікро кредиту.

Пунктом 1.1 договору від 28.11.2007р. сторони встановили, що банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснювати "Овердрафт-мікро" обслуговування клієнта, що полягає в проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта НОМЕР_2, відкритому в банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту шляхом дебетування поточного рахунку. Овердрафт-мікро надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта.

Проаналізувавши умови договору, суд приходить до висновку, що правовідносини між сторонами виникли на підставі кредитного договору №0710/037ОМС від 28.11.2007р., який за своєю правовою природою є змішаним договором, оскільки містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1,2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти і зобов'язаний був їх повернути у строки, передбачені умовами договору, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Рішенням господарського суду Хмельницької області по справі №7/2004 від 19.01.2010р. стягнуто з Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість, яка виникла станом на 07.08.2009р., а саме: 16476грн. 56коп. заборгованості по кредиту, 4576грн. 82коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1958грн. 73коп. пені, нарахованої за період з 14.11.2008р. по 07.08.2009р., 230грн. 12коп. витрат по оплаті державного мита та 231грн. 09коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, про що видано відповідний наказ від 29.01.2010р.

На час розгляду справи зобов'язання відповідача по договору №0710/037ОМС від 28.11.2007р. про надання Овердрафт-мікро кредиту щодо повернення кредитних коштів в розмірі 16476грн. 56коп. не виконано, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами - листом №6131 від 18.04.2016р. відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про повернення наказу без виконання та довідкою від 11.05.2016р. ПАТ КБ "Приватбанк" про відсутність сплат.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань встановлені ст.202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" роз'яснено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, наявність судового рішення, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011р. № 13/210/10, від 12.09.2011р. № 6/433-42/183.

Предметом позову у справі №924/228/16 є стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 12.08.2009р. по 02.03.2016р. та пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту за період з 12.08.2009р. по 14.11.2011р.

Враховуючи встановлений судом факт заборгованості відповідача по поверненню кредитних коштів в розмірі 16476грн. 56коп., зважаючи на періоди нарахованих відсотків, які стягнуті рішенням від 19.01.2010р. по справі №7/2004, заявлені у даній справі періоди нарахованих відсотків за користування кредитом, встановлений пунктами 3.1, 3.2 договору, перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення відсотків, нарахованих за період з 12.08.2009р. по 02.03.2016р., суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 21419грн. 53коп. процентів за користування кредитом правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 11272грн. 19коп. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, за період з 12.08.2009р. по 14.11.2011р. судом враховується таке.

Приписами ч.2 ст.193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

У відповідності до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, за приписами вказаної норми нарахування санкцій триває протягом шести місяців, проте договором або законом може бути передбачений інший строк.

У пункті 4.1 договору сторони погодили нарахування пені при порушенні клієнтом якого-небудь із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом та термінів повернення кредиту - за кожен випадок порушення в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Таким чином, у даному випадку при обчисленні суми пені не застосовуються обмеження шестимісячним строком, передбачені ч. 6 ст. 232 ГК України. Отже, нарахування позивачем пені за період більший ніж шість місяців є правомірним.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов'язання щодо повернення кредитних коштів в розмірі 16476грн. 56коп., зважаючи на періоди нарахованої пені, яка стягнута рішенням від 19.01.2010р. (справа №7/2004), перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені, нарахованої за період з 12.08.2009р. по 14.11.2011р., суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 11272грн. 19коп. пені правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не подано доказів оплати заборгованості, не спростовано заявлені до стягнення суми та підстави позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, в зв'язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" м. Дніпропетровськ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Славута про стягнення 32691грн. 72коп. задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, 50, ) 21419грн. 53коп. (двадцять одна тисяча чотириста дев'ятнадцять гривень 53коп.) заборгованості по процентам за користування кредитом, 11272грн. 19коп. (одинадцять тисяч двісті сімдесят дві гривні 19коп.) пені; 1378грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.05.2016р.

Суддя В.О. Кочергіна

Віддруковано 3 примірників:

1 - до справи;

2 - позивачу простим (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50);

3 - відповідачу рекомендованим з повідомленням (АДРЕСА_1).