РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016Справа №910/4808/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест"

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Банк Столиця»

про визнання недійсним третейського застереження

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Швець М.П.;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" (далі-відповідач) про визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження, що міститься у пункті 5.2 договору застави товарів в обороті № 24/07-К-4Z від 25.11.2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" та Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк "Столиця".

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем прав позивача шляхом неправомірного застосування Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" третейського застереження, що міститься у пункті 5.2 договору застави товарів в обороті від 25.11.2008 № 24/07-К-4Z.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.04.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

13.04.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Розгляд справи відкладався згідно п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

27.04.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, обґрунтоване тим, що рішення Господарського суду у даній справі може вплинути на права та обов'язки ПАТ «Банк Столиця» щодо ТОВ "І.С.Інвест" (відповідач), оскільки із пунктів 1.1. та 2.3. договору купівлі-продажу прав вимоги від 12.01.2015, укладеного між ПАТ «Банк Столиця» та ТОВ "І.С.Інвест", вбачається, що ПАТ «Банк Столиця» в складі прав вимоги передав на користь ТОВ "І.С.Інвест" всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні ПАТ «Банк Столиця» щодо заставодавців, у зв'язку з чим просить суд залучити до участі у справі № 910/4808/16 в якості третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк Столиця» та Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків.

У судовому засіданні 28.04.2016 представник позивача надав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати в Асоціації українських банків належним чином засвідчену копію Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки позивач не зазначив, які саме обставини може підтвердити Регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Банк Столиця» третьою особою, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, зокрема зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Банк Столиця» надати письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та докази на підтвердження викладених обставин, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 23.05.2016 за участю представників сторін.

У дане судове засідання представник позивача не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси".

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та надав відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що позивачем не надано доказів про невідповідність третейського застереження нормам ст. 12 Закону України «Про третейські суди».

Також, представник відповідача надав заяву про застосування строку позовної давності, в якій просить застосувати до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" про визнання недійсним третейського застереження, яке міститься у договорі застави від 25.11.2008 року, позовну давність.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень, з відтиском поштового відділення - 05.05.2016.

Приймаючи до уваги, що представники позивача та третьої особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників позивача та третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.05.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.11.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Столиця» (далі - заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (далі - заставодавець) укладено договір застави товарів в обороті № 24/07-К-4Z, умовами якого передбачено, що заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтернативна Група» зобов'язань за договором про надання кредиту № 24/07-К від 26.12.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, а саме: мазут М-100 в кількості 16 097, 30 тон.

Предмет застави зберігається за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1а, АЕК «Київенерго» (філія «Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго»).

Відповідно до п. 1.2. договору, сторони оцінюють предмет застави в 33 321 411, 00 грн. (відповідно до Звіту про оцінку майна СОД Качинської І.В. від 01.11.2008 року).

Згідно п. 5.2. договору, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходяться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається Гаврищуком Василем Васильовичем.

У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Даний договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих за договором кредиту зобов'язань (п. 6.1. договору).

Так, відповідно до витягу зі статуту Публічного акціонерного товариства «Банк Столиця», погодженого Національним банком України від 12.11.2009, затвердженого тимчасовим адміністратором ВАТ «Банк Столиця» 12.10.2009 (наказ № 243), банк є правонаступником усього майна, усіх майнових прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Банк Столиця» (правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Столиця»), що створене відповідно до рішення установчих зборів від 05.12.2008 (протокол № 1) шляхом перетворення Товариства з обмеженою відповідальністю банк «Столиця», створеного на підставі рішення Загальних зборів учасників від 04.11.2003 (протокол №1), зареєстрованого НБУ 10.03.2004 за № 290 в Державному реєстрі банків.

12.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Столиця» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, умовами якого передбачено, що продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплати купівельну ціну.

Відповідно до п. 2.3. договору, права вимоги переходять від продавця до покупця та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

З дня підписання акту приймання-передачі покупець набуває статусу нового кредитора по відношенню до позичальників за кредитними договорами, а також до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення (п. 2.4. договору).

Згідно п. 3.1. договору, купівельна ціна прав вимоги, згідно результатів аукціону з продажу майна (активів) ПАТ «Банк «Столиця» (протокол публічних торгів (аукціону) Лот № 1 від 05.01.2015) становить 68 186, 80 грн.

Пунктом 3.2. договору, продаж прав вимоги за погодженням сторін здійснюється за купівельною ціною, яку покупець повністю сплатив до підписання даного договору.

Договір набуває чинності у момент його підписання сторонами і залишатиметься чинним до моменту виконання сторонами своїх обов'язків за ним у повному обсязі (п. 7.1. договору).

Додатком № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 12.01.2015, сторони погодили перелік договорів та купівельну ціну за договором, зокрема, за договір застави товарів в обороті № 24/07-К-4Z від 25.11.2008.

Так, 12.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Столиця» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" (далі - покупець) підписано акт приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 12.01.2015, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені в договорі та додатках до договору, чим посвідчується факт здійснення відступлення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" зазначає, що умова договору застави, яка містить третейське застереження, не відповідає вимогам законодавства, оскільки таке застереження не містить відомостей про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення третейської угоди, у зв'язку з чим просить суд визнати недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження, що міститься у пункті 5.2 договору застави товарів в обороті № 24/07-К-4Z від 25.11.2008.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним третейського застереження, закріпленого у п. 5.2 договору застави з підстав невідповідності Закону України "Про третейські суди", оскільки у третейському застереженні не визначено предмет спору, сторони, їх місцезнаходження та дату укладення застереження.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимоги, яка встановлена частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Так, п. 5.2. договору застави сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходяться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору казаним третейським суддею спір розглядається Гаврищуком Василем Васильовичем.

У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

У відповідності до ч. 2 ст.1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про третейські суди" визначено поняття третейської угоди - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Регламент постійно діючого третейського суду - документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов'язані з вирішенням спорів третейським судом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин, у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Як свідчать матеріали справи, договір застави товарів в обороті № 24/07-К-4Z від 25.11.2008 підписаний обома сторонами без розбіжностей і зауважень, при укладанні третейської угоди сторонами додержано правил, передбачених положеннями ст. 12 Закону України "Про третейські суди", а спірне третейське застереження, викладене у пункті 5.2 договору, за формою і змістом закону не суперечить, інші підстави для визнання його недійсним також відсутні, при цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" належним чином не доведено, а судом не встановлено, яким чином оскаржуваним третейським застереженням порушуються права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12.08.2015 у справі № 908/4676/14.

Таким, чином, враховуючи зазначені вище норми закону, суд приходить до висновку, що оспорюваний пункт договору відповідає вимогам чинного законодавства.

В абзаці 4 п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

Оскільки положення п. 5.2. договору застави товарів в обороті № 24/07-К-4Z від 25.11.2008 відповідає нормам законодавства України, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, відповідно позовна заява задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 27.05.2016.

Суддя Бондарчук В.В.