ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.05.2016 Справа № 905/1408/16

Суддя господарського суду Донецької області Філімонова О.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кант» м.Харків

до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» м.Вугледар Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 38400,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 34238,97 грн., 3% річних у розмірі 5914,65 грн., пені у розмірі 2984,15 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №2316/3 від 07.04.2016р.

від відповідача: не явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кант» м.Харків звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» м. Вугледар Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 38400,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 34238,97 грн., 3% річних у розмірі 5914,65 грн., пені у розмірі 2984,15 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки №10100/1/1265 від 29.10.2010р. позивач зобовязався поставити у власність відповідача товар, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити товар, однак свої зобовязання відповідач не виконав в повному обсязі, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 38400,00 грн.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 509, 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 54- 58 Господарського процесуального кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

29.10.2010р. між Державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кант» (постачальник) укладено договір поставки №10100/1/1265.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця блок стоїчний (далі - продукція), а покупець зобов'язується прийняти поставлену в його власність продукцію і своєчасно оплатити її вартість, відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору, номенклатура, кількість і ціна продукції обумовлюються в специфікаціях / додатках, які є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що датою поставки вважається дата, зазначена у видатковій накладній, підписаної покупцем.

Відповідно до п. 4.1. договору, ціна на поставлену постачальником продукцію встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях / додатках до цього договору.

Згідно з п. 4.2. договору, розрахунки за поставлену продукцію за цим договором здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту поставки продукції.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що сторона, яка прострочила виконання грошового зобов'язання за цим договором, сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від вартості поставленої продукції за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до п. 8.1. договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту (дати) його підписання обома сторонами (дата початку терміну дії договору). Сторони встановлюють, що дата закінчення терміну дії договору визначається наступним чином: при належному виконанні обома сторонами своїх зобов'язань, обумовлених цим договором, датою закінчення терміну дії договору є 31.12.2010 року, а в разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором, датою закінчення терміну дії договору є дата повного та належного виконання сторонами (відповідно до умов договору) всіх прийнятих на себе по договором зобов'язань. Термін дії цього договору визначається як проміжок часу починаючи з дати початку строку дії договору та закінчуючи датою закінчення терміну дії договору.

Між сторонами була підписана специфікація до договору №10100/1/1265 від 29.10.2010р. на суму 96000,00 грн. та було визначено строк поставки.

07.11.2011р. між сторонами була підписана додаткова угода до договору №10100/1/1265 від 29.10.2010р.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Договір №10100/1/1265 від 29.10.2010р., укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм ст. 264-271 Господарського кодексу України та істотними умовами договору поставки, зокрема, є предмет, ціна, строк дії договору, умови поставки, термін її здійснення.

Відповідно до ч.3 ст. 264 Господарського кодексу України, основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору №10100/1/1265 від 29.10.2010р., на підставі видаткової накладної №591/10 від 29.10.2010р. позивачем був поставлений товар відповідачу на загальну суму на суму 38400,00 грн. ( а.с. 14).

Зі сторони відповідача накладна №10100/1/1265 від 29.10.2010р. підписана ОСОБА_2 на підставі довіреності №2576 від 29.10.2010р. (а.с. 15).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів погашення суми боргу у розмірі 38400,00 грн. до матеріалів справи не надав, тому суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 34238,97грн., 3% річних у розмірі 5914,65грн..

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перерахувавши інфляційні витрати зазначає, що розмір інфляційних витрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 34892,72грн., за період з грудня 2010р. по січень 2016р. на суму заборгованості 38400,00грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат підлягають стягненню з відповідача у розмірі 34238,97грн.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, наданий позивачем, суд, вимоги в частині стягнення 3% річних задовольняє повністю: за період з 11.12.2010р. по 27.01.2016р., на суму заборгованості 38400,00 грн., 3% річних у розмірі 5914,65 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, наданий позивачем, суд позовні вимоги в частині стягнення пені задовольняє повністю: за період з 12.04.2015р. по 10.11.2015р., на суму заборгованості 38400,00грн., пеня у розмірі 12477,37грн.

Але, позивачем були допущенні арифметичні помилки в розрахунку пені, оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, тому інфляційні витрати підлягають стягненню у розмірі 2984,15грн.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "ДОНЕЦЬКА ВУГІЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ " (85670, Донецька обл., місто Вугледар ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАНТ" (61024, АДРЕСА_1, ) суму основного боргу у розмірі 38400(тридцять вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп., інфляційні витрати у розмірі 34238(тридцять чотири тисячі двісті тридцять вісім) грн. 97 коп, 3 % річних у розмірі 5914 (пять тисяч девятсот чотирнадцять) грн. 65 коп., пені у розмірі 2984(дві тисячі девятсот вісімдесят чотири) грн. 15 коп., судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання повного тексту рішення 23.05.2016 року.

Надруковано 3 примірника:

1-до справи;

1-позивачу;

1-відповідачу