ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 р. Справа №917/515/16

за позовом Управління майном Полтавської обласної ради, вул. Пушкіна, 115, м. Полтава, Полтавська область,36020

до Приватного акціонерного товариства "Центральна Україна", вул. Пушкіна, 16, м. Полтава, Полтавська область,36011

про стягнення 58 806,00 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №05/01-19 від 06.01.2016 року

від відповідача: відсутні

В судовому засіданні 24.05.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 58 806,00 грн. заборгованості за договором №281 оренди приміщень будинку, розташованого в Полтаві по вул. Пушкіна, 16 від 01.04.2006 року, з яких: 17076,39 грн. - плата за оренду приміщень за квітень (частково) - липень 2013р.; 37287,12 грн. - пеня за несвоєчасне внесення орендної плати; 3064,52 грн. - інфляційні нарахування; 1377,98 грн. - 3% річних.

20.05.2016 року від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач просить суд зменшити позовні вимоги в частині 0,67 грн. 3% річних.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. Ухвала суду від 30.03.2016 року про порушення провадження у справі та ухвала суду від 28.04.2016 року направлялися відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві: вул. Пушкіна, 16, м. Полтава, 36011 та повернулися до суду з відміткою поштового відділення "за зазначеною адресою не проживає".

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зробленого судом станом на 30.03.2016 року, відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто за тою адресою, на яку і здійснювалось направлення ухвал суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заяву про зменшення позовних вимог в частині 0,67 грн. 3% річних в іншій частині позовні вимоги просив суд задовольнити повністю.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви від 20.05.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

01.04.2006 року між Управлінням майном Полтавської обласної ради, м. Полтава (позивач, орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Центральна Україна" (відповідач, орендар) було укладено договір оренди приміщень будинку, розташованого по вул. Пушкіна, 16 в м. Полтаві № 281 (арк. с. 10-11).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець зобов'язувався передати, а орендар зобов'язувався прийняти в строкове платне користування приміщення № 28, 29,30, 31, 32, 33, 34, 35, 46, 49 в адмінбудинку, розташованого в місті Полтаві по вул. Пушкіна , 16 загальною площею 147,45 (113,2+34,25) кв. м., в тому числі корисна - 140,6 (113,2+27,40)кв.м.

Вступ орендаря у користування майном настає одночасно з підписанням цього договору та акту приймання -передачі вказаних приміщень (п. 2.1 договору).

Пунктом 3.2 договору визначено, що розрахунок розміру орендної плати за користування приміщенням будинку (Додаток № 2) додається до цього договору та є невід'ємною його частиною.

Згідно п. 3.3 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру плати за попередній місяць на індекс інфляції. На момент укладання договору розмір орендної плати складає : 24 953,04 грн. за рік та 2 079,42 грн. за місяць.

Згідно п. 3.4 договору нарахування орендної плати проводиться починаючи з 1 квітня 2006 року. Перерахунок орендної плати здійснюється в термін до 10 числа наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендодавця

Обов'язки сторін визначені розділом 4 договору, зокрема, орендар взяв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі перераховувати на рахунок орендодавця орендну плату(п.4.1.12 договору).

Передача приміщень в оренду підтверджується відповідними актами від 01.04.2006р., підписаними сторонами та скріпленими печатками (арк. с. 12-13).

Як вбачається з матеріалів справи, до договору оренди між сторони було укладено ряд додаткових угод. Так, зокрема між сторонами було укладено додаткову угоду № 12 від 04.02.2013 р. (арк. с. 17), якою термін дії договору продовжено до 31 грудня 2013 року.

Як вказує позивач, 31 липня 2013 року сторони дійшли згоди щодо припинення договірних відносин та підписали акти приймання-передачі №1, № 2, № 3, № 4 про повернення орендованого майна орендодавцю (арк. с. 21-22).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 01.11.2012 року по 31.07.2013 року відповідачу була нарахована орендна плата в сумі 52712,57 грн. за користування орендованими приміщеннями згідно умов договору оренди.

На виконання умов договору оренди позивачем пред'являлись відповідачу відповідні рахунки на оплату орендних платежів (арк. с. 27-35, 44-45).

Відповідач в порушення умов договору оренди лише частково розрахувався по орендній платі в сумі 35636,18 грн., за ним рахується заборгованість по орендній платі в сумі 17 076,39 грн. за період з квітня-липень 2013 року.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 58 805,33 грн. заборгованості за договором оренди приміщень будинку, розташованого в Полтаві по вул. Пушкіна, 16 №281 від 01.04.2006 року, яка складається з:

- 17076,39 грн. плати за оренду приміщень за квітень (частково) - липень 2013р.;

- 37287,12 грн. пені за несвоєчасне внесення орендної плати за період з 26.03.2011 року по 29.07.2013 року;

- 3064,52 грн. інфляційних за періоди: з травня 2013 року - лютий 2016 року (за зобов'язаннями за квітень 2013 року); з червня 2013 року - лютий 2016 року (за зобов'язаннями за травень 2013 року); з липня 2013 року - лютий 2016 року (за зобов'язаннями за червень 2013 року); з серпня 2013 року - лютий 2016 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року);

- 1377,31 грн. 3% річних за періоди: з 11.05.2013 року - 29.02.2016 року (за зобов'язаннями за квітень 2013 року); з 11.06.2013 року - 29.02.2016 року (за зобов'язаннями за травень 2013 року); з 11.07.2013 року - 29.02.2016 року (за зобов'язаннями за червень 2013 року); з 13.08.2013 року - 29.02.2016 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року) (розрахунки в матеріалах справи арк. с. 25-26,3-5, 88-89).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Спірні приміщення є комунальним майном, і спір щодо них повинен вирішуватися відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 759 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 ст. 285 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п. 1 ст. 291 Господарського кодексу України та п. 1 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не допускається.

Відповідно п. 1, п. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору оренди, щодо передачі об'єкту оренди відповідачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі орендованих приміщень, фактичне користування відповідачем орендованими у позивача приміщеннями у період з 01.11.2012 р. по 31.07.2013 р., факт повернення відповідачем позивачу орендованого майна 31.07.2013 р. та неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо сплати орендних платежів і наявність у останнього заборгованості по орендній платі у розмірі 17076,39 грн. за період з квітня 2013 р. - липень 2013 р.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Підпунктом 3.5. договору сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується орендодавцю відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 37287,12 грн. за період з 26.03.2011 року по 29.07.2013 року, інфляційні в сумі 3064,52 грн. інфляційних за періоди: з травня 2013 року - лютий 2016 року (за зобов'язаннями за квітень 2013 року); з червня 2013 року - лютий 2016 року (за зобов'язаннями за травень 2013 року); з липня 2013 року - лютий 2016 року (за зобов'язаннями за червень 2013 року); з серпня 2013 року - лютий 2016 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року) та 3% річних в сумі1377,31 грн. за періоди: з 11.05.2013 року - 29.02.2016 року (за зобов'язаннями за квітень 2013 року); з 11.06.2013 року - 29.02.2016 року (за зобов'язаннями за травень 2013 року); з 11.07.2013 року - 29.02.2016 року (за зобов'язаннями за червень 2013 року); з 13.08.2013 року - 29.02.2016 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 3064,52 грн. інфляційних та 1377,31 грн. 3% річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

В частині стягнення 37287,12 грн. пені суд відмовляє, оскільки вона нарахована позивачем починаючи з 2011 року на заборгованість, яка не є предметом розгляду по даній справі, та доказів існування якої не подано.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 17076,39 грн. основного боргу, 3064,52 грн. інфляційних, 1377,31 грн. 3% річних є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

Відповідно до статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральна Україна" (вул. Пушкіна, 16, м. Полтава, Полтавська область,36011, ідентифікаційний код 23814047) на користь Управління майном Полтавської обласної ради (вул. Пушкіна, 115, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 24386961, рахунок 7428 в ГУДКСУ в Полтавській області, МФО 831019) 17076,39 грн. основного боргу, 3064,52 грн. інфляційних, 1377,31 грн. 3% річних, 574,54 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складене 25.05.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.