ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р.Справа № 922/1151/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємство "Пономарьов" м.Київ
до Приватного підприємства "Транспортно-експедиційна компанія "Успіх", смт. Васищеве, Харківська область
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Пономарьов" м. Київ звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Транспортно-експедиційна компанія "Успіх", смт. Васищеве, Харківська область звернулось про стягнення коштів у розмірі - 6500,0грн. основного боргу та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором на перевезення вантажу автомобільним транспортом № Д-22102015-1від 22.10.2015 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від11.04.2016 року порушено провадження справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.04.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 26.04.2016року , розгляд справи відкладено до 19.05.2016року.

Позивач у призначене судове засідання 19.05.2016 року не з'явився, через канцелярію суду представник позивача надав до суду супровідний лист(вх.№15895 від 16.05.2016) для долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, які долучені судом до матеріалів справи на підставі ст.22 ГПК України .

Відповідач у призначене судове засідання 19.05.2016 року не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду про порушення провадження від 11.04.2016 року, яке долучено до матеріалів справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 квітня 2016 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

22.10.2015 між позивачем (перевізник, виконавець) та відповідачем (замовник, експедитор) було укладено Договір № Д-22102015-1 (далі - Договір) на перевезення вантажу за маршрутом: Росія (м. Курськ) - Україна (м. Дніпропетровськ).

Істотні умови перевезення сторони узгодили шляхом підписання 22.10.2015 заявки № 3- 22102015-1, зокрема, було визначено, що дата завантаження - 22-23 жовтня 2015 року, вартість перевезення - 9 000, 00 грн.

Згідно п.1.2. договору сторонами передбачено, що перевізник на підставі письмових заявок від експедитора виконує транспортну перевозку власним транспортним засобом згідно з умовами цього договору та заявок.

Згідно з п. 3.3. Договору було передбачено, що оплата здійснюється шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника протягом 7 банківських днів з грошових коштів, фактично отриманих від замовника, з моменту отримання від перевізника оригіналів документів: акта виконаних робіт, податкової накладної, товарно- гранспортної накладної (СМК.) та інших документів, передбачених заявкою.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору та у відповідності до заявки відповідача, позивач виконав перевезення: Росія (м. Курськ) - Україна (м. Дніпропетровськ), що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною № 031847 від 26.10.2015.

Відносно вказаної господарської операції позивачем було складено Акт надання послуг № ОУ-ОООО161 від 29.10.2015 на суму 9 000, 00 грн., після чого вказані документи були направлені відповідачу, однак Акт надання послуг № ОУ-ОООО161 від 29.10.2015 відповідачем позивачу не повернуто однак після одержання зазначених документів , відповідачем частково оплачено надані позивачем послуги, що підтверджується проведеними відповідачем частковими оплатами: від 22.01.2016 на суму 1000, 00 грн., 28.01.2016 на суму 500, 00 грн., 05.02.2016 на суму 1 000, 00грн., всього на суму 2500,00 грн., неоплаченими залишились послуги перевезення в сумі 6 500,0грн.

Оскільки відповідач з позивачем за надані послуги з перевезення не розрахувався, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі6 500,0грн.

Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Зобов'язання, згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив вимоги вищевказаних норм та умови укладеного між сторонами договору вантажу автомобільним транспортом № Д-22102015-1від 22.10.2015 року, а саме допустив прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити .

Стягнути з Приватного підприємства "Транспортно - експедиційної компанії "Успіх" (62495, АДРЕСА_1, код 37846726) на користь Приватного підприємства "Пономарьов" (02140, АДРЕСА_2, код 31987617)- 6500, 0грн. основного боргу, витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,0грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_1