РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016Справа №910/8152/16

За позовом Телевізійного заводу «Електрон» Дочірнього підприємства Публічного

акціонерного товариства «Концерн-Електрон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Е-Комерс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Публічне акціонерне товариство «Світ Електроніки»

про стягнення 429 294,80 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Зборівський А.Є. - по дов. № 077/41 від 23.05.2016

від відповідача не з'явився

від третьої особи не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Телевізійного заводу «Електрон» Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Концерн-Електрон» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Е-Комерс» 429 294,80 грн., з яких: 76 192,00 грн. основного боргу, 284 270,33 грн. збитків внаслідок зміни курсу національної валюти, 59 285,20 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 9 547,27 грн. 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору поставки № 6/2008 від 17.01.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 порушено провадження у справі № 910/8152/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Світ Електроніки» та призначено її до розгляду на 24.05.2016.

Позивач в судовому засіданні 24.05.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 24.05.2016 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 10.05.2016 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, вул. Новозабарська, 2/6, корпус 2, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 11.05.2016 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 10.05.2016, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 16.05.2016, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 011.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Третя особа в судове засідання 24.05.2016 не з'явилась, письмові пояснення не подала.

Третя особа ухвалу суду від 10.05.2016, надіслану за вказаною в позовній заяві адресою, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є її місцезнаходженням, а саме: м. Київ, вул. Тимошенка, 9, отримав 17.05.2016, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 011.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 24.05.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.01.2008 між Телевізійним заводом «Електрон» Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Концерн-Електрон» (постачальник, позивач) та Закритим акціонерним товариством «Світ Електроніки» (покупець) було укладено договір поставки № 6/2008 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується виготовити та забезпечити поставку телевізорів «Електрон» (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку, визначеному цим договором.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши зміст договору суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 6.1. договору строк його дії встановлено з моменту підписання та до 31.12.2008. Якщо ні одна із сторін за 30 днів до закінчення терміну дії договору не повідомить іншу сторону в письмовому вигляді про розірвання договору, термін його буде автоматично продовжений на кожен наступний календарний рік.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення однією із сторін про небажання продовжувати договірні відносини не подано.

Згідно з п. 1.2. договору номенклатура, ціна товару та його загальна кількість вказуються у видаткових накладних, які мають силу специфікації, додаються до даного договору і є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.5. договору передача товару від постачальника покупцю відбувається протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту виставлення постачальником покупцю рахунку та здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають номенклатуру, кількість, узгоджену ціну та загальну вартість товару, що постачається. Дата, вказана у видатковій накладній про прийняття товару покупцем, є датою поставки товару постачальником.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а покупець (третя особа) прийняв товар на загальну суму 294 300,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 400 від 30.09.2013.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.6. договору визначено, що розрахунок за поставлений товар проводиться покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на умовах відтермінування платежу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Відповідно до ст. 521 Цивільного кодексу України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

03.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Світ Електроніки» (первісний боржник, третя особа), Товариством з обмеженою відповідальністю «Е-Комерс» (новий боржник, відповідач) та Телевізійним заводом «Електрон» Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Концерн-Електрон» (кредитор, позивач) було укладено договір про переведення боргу № 06/03.03.2014 (далі - договір про переведення боргу).

Відповідно до п. 1. договору про переведення боргу цим договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язані, що виникає із договору № 6/2008 від 17.01.2008 укладеного між первісним боржником та кредитором (далі - основний договір).

Згідно з п. 2. договору про переведення боргу первісний боржник переводить на нового боржника повну суму боргу (грошового зобов'язання) у розмірі 216 350,00 грн., що виникла на підставі основного договору, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між кредитором та первісним боржником, який є невід'ємною складовою частиною даного договору. Новий боржник зобов'язаний сплатити зазначену суму кредитору на умовах, визначених в основному договорі або в додатковій угоді до цього договору, яка укладається, у разі потреби, між новим боржником та кредитором.

Відповідно до п. 3 договору про переведення боргу кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, да свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та умовах, визначених цим договором.

Таким чином, борг який виник внаслідок неналежного виконання третьою особою зобов'язань за договором має сплатити відповідач.

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої складає 76 192,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 76 192,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що у випадку збільшення офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на момент здійснення оплати, передбаченої п. 3.6. договору, більш як на 1% відносно курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату поставки товару постачальником, вартість оплати за поставлений товар перераховується відповідно до курсу гривні до долара США встановленого НБУ станом на день оплати.

У зв'язку з несвоєчасною та неповною оплатою відповідачем боргу та враховуючи суттєву зміну офіційного курсу гривні до долара США, відповідач має сплатити позивачу різницю вартості товару в сумі, яка за обґрунтованими розрахунками складає 284 270,33 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми різниці вартості товару в розмірі 284 270,33 грн. підлягають задоволенню.

З огляду на те, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 59 285,20 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 9 547,27 грн. - 3% грн. річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 59 285,20 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 9 547,27 грн. 3% річних.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Телевізійного заводу «Електрон» Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Концерн-Електрон» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Е-Комерс» (04074, м. Київ, вул. Новозабарська, 2/6, корпус 2, ) на користь Телевізійного заводу «Електрон» Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Концерн-Електрон» (79000, м. Львів, вул. Стороженка, 32, ) 76 192 (сімдесят шість тисяч сто дев'яносто дві) грн. 00 коп. основного боргу, 284 270 (двісті вісімдесят чотири тисячі двісті сімдесят) грн. 33 коп. різниці вартості товару, 59 285 (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн. 20 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 9 547 (дев'ять тисяч п'ятсот сорок сім) грн. 27 коп. 3% річних, 6 439 (шість тисяч тридцять дев'ять) грн. 42 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 26.05.2016.

СуддяВ.В.Сівакова