ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа № 909/59/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Головдерженергонагляд Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго, б/н, б/д (вх.№ 01-05/1563/16 від 29.03.2016)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2016

у справі № 909/59/16

за позовом: Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго в особі відокремленого підрозділу Головдерженергонагляд Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства Комфорт-Сервіс, м. Івано-Франківськ

про: стягнення 6 027,89 грн

Представники сторін в судове засідання не зявилися.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ДП «НЕК «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу Головдерженергонагляд ДП НЕК Укренерго звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП «Комфорт Сервіс» про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 6 027,89 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 31.12.2007 сторони уклали договір №І-07-88 про відшкодування витрат основного споживача на надання комунальних послуг субспоживачу, відповідно до п.1.1 якого відповідач (основний споживач) забезпечує обслуговування та експлуатацію приміщення Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії та надання позивачу (субспоживачу) комунальних послуг, а позивач бере участь у витратах відповідача щодо надання комунальних послуг згідно з показниками лічильників споживання води, газу та електричної енергії. За умовами договору позивач зобовязаний не пізніше, ніж за 3 банківські дні до початку місяця поставки газу вносити 100% оплати від запланованих місячних обсягів газу на розрахунковий рахунок відповідача. Додатковою угодою сторони встановили планові обсяги споживання природного газу, а підставі яких відповідач надсилав рахунки за спожитий газ. Договір був пролонгований та діяв до 31.12.2014.

Позивач стверджує, що 09.04.2014 та 28.04.2014 він перерахував відповідачу за газ кошти в сумі 4900, 34 грн та 1 722,00грн за заплановані в наступних періодах обсяги споживання газу, які мали бути зараховані як оплата за газ за жовтень-грудень 2014 року, оскільки в період з травня по вересень 2014 споживання газу ним не здійснювалось.

Листом №5/8 від 17.09.2014 відповідач повідомив про розірвання договору та рекомендував укласти угоду на відшкодування комунальних послуг з ТОВ «Р.Д. Буд» з 01.09.2014. Договір був розірваний у вересні 2014 року і позивач уклав договір з ТОВ «Р.Д. Буд» , проте відповідач не повернув коштів, сплачених позивачем в квітні 2014 року в сумі 6027,89 грн за заплановані обсяги споживання газу за період жовтень-грудень 2014 року.

Відтак позивач стверджує, що відповідач безпідставно отримав кошти в сумі 6027,89 грн і на підставі ст. 1212 ЦК України повинен повернути їх, як отримані безпідставно. Вказує, що 21.08.2015 він надіслав відповідачу претензію №727 про повернення коштів в сумі 6027,89 грн, однак відповіді на неї позивач не отримав і коштів відповідач не повернув.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2016 у справі №909/59/16 (суддя Шкіндер П.А.) у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивоване ст.ст. 11, 202, 205, 207, 208, 509, 525, 610, 638, 639 ЦК України, ст.ст. 180, 193 ГК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що згідно з виписками банку позивач сплатив відповідачу 09.04.2014 та 28.04.2014 кошти в сумі 6027,89 грн в рахунок оплати заборгованості за попередні місяці, а саме за січень та лютий 2014 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач здійснив не попередню оплату у розмірі 6027,89 грн, а погасив заборгованість за отримані послуги.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення , прийняти нове, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не надав правової оцінки доказам, поданим позивачем (випискам банку про оплату за послуги, актам виконаних робіт та рахункам за період з 2013-2014 роки), якими підтверджуються факт передоплати за послуги постачання та транспортування запланованих обсягів газу. Стверджує, що відповідач не надав доказів, які б свідчили, що позивач не оплатив надані йому послуги в січні та лютому 2014 року, що в нього була заборгованість за ці послуги.

В судовому засіданні 12.04.2016 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Ухвалою від 12.04.2016, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15.04.2016, розгляд справи відкладено на 17.05.2016, зобовязано позивача провести з відповідачем звірку розрахунків за договором станом на 01.01.2014 та на момент розірвання договору.

В судове засідання 17.05.2016 представники сторін не зявилися, доказів проведення звірки розрахунків не подали, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено повідомленнями про вручення їм 29.04.2016 ухвали суду. Жодних клопотань чи пояснень щодо неявки в судове засідання та неподання витребуваних матеріалів сторони суду не подали.

За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути справу в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 31.12.2007 ПП «Комфорт-сервіс» (основний споживач) та ДП «НЕК «Укренерго» (субспоживач) уклали договір №І-07-88 про відшкодування витрат основного споживача на надання комунальних послуг субспоживачу, відповідно до п.1.1 якого основний споживач забезпечує обслуговування та експлуатацію приміщення Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії, що знаходиться за адресою вул. Крайківського, 1/б у м. Івано-Франківську, та надання субспоживачу вчасно та відповідної якості комунальних послуг, а субспоживач бере участь у витратах основного споживача щодо надання комунальних послуг згідно з показниками лічильників споживання води, газу та електричної енергії відповідно до додатку №1 до договору.

Основний споживач зобовязується забезпечити субспоживачу надання комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами (п.п.2.1.2).

Згідно з п. 5.1. договір вступає в силу з моменту укладення і поширює свою дію на відносини між сторонами з 31.12.2007 і діє до 31.12.2008.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або про зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.5.4).

Додатковою угодою №1 від 01.12.2010 сторони внесли зміни до договору №І-07-88 від 31.12.2007, зокрема, виклали п.2.2.3 договору в такій редакції: за послуги по постачанню та транспортуванню природного газу оплата проводиться виключно грошовими коштами. Субспоживач зобовязаний внести 100% оплати за постачання та транспортування запланованих місячних обсягів газу на розрахунковий рахунок основного споживача не пізніше ніж за 3 банківські дні до початку місяця поставки газу.

Також у вказаній додатковій угоді сторони визначили планові обсяги споживання природного газу на період з грудня 2010 по грудень 2011 року.

Згідно з актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунками - фактурами ПП «Кофморт-Сервіс» надало позивачу за договором №І-07-88 від 31.12.2007 послуги:

- по акту №ОУ-014 від 27.01.2014 надані послуги по рахунку №СФ-0000006 від 27.01.2014 загальною вартістю 4 954, 65 грн (з ПДВ), в тому числі вартість компенсації природного газу на суму 4 413,02 грн (з ПДВ);

- по акту №ОУ-029 від 26.02.2014 надані послуги по рахунку №СФ-0000016 від 26.02.2014 загальною вартістю 5 210,71 грн ( з ПДВ), в тому числі вартість компенсації природного газу на суму 4 647,05грн ( з ПДВ);

- по акту №ОУ-045 від 31.03.2014 надані послуги по рахунку №СФ-0000024 від 31.03.2014 загальною вартістю 3 890,66 грн (з ПДВ), в тому числі вартість компенсації природного газу на суму 3 276,36грн ( з ПДВ).

Вказані вище акти підписані представниками та скріплені печатками обох сторін.

В наступні місяці 2014року (квітень - липень) згідно з актами та рахунками послуги з транспортування та постачання газу не надавалися, а надавалися послуги з водопостачання, водовідведення, вивезення ТПВ, прибирання території:

- у квітні на суму 646,70 грн акт №ОУ-059 від 28.04.2014, рахунок №СФ-0000040 від 28.04.2014(а.с.43,44);

- у травні на суму 600,88грн ( акт та рахунок суду не надані, проте вартість послуг відображена сторонами в односторонніх актах звірки, а.с.,27, 83-84);

- у червні на суму 710,32 грн - акт №ОУ-086 від 25.06.2014, рахунок №СФ-0000069 від 25.06.2014( а.с47,48);

- у липні на суму 662,21 грн - акт №ОУ-102 від 28.07.2014, рахунок №СФ-0000083 від 28.07.2014(а.с. 49,50).

Отже, загальна вартість наданих послуг у 2014 році становить 16 676,13грн, в т.ч. вартість природного газу- 12 336,43грн.

Позивач стверджує, що у вересні 2014 року договір №І-07-88 був розірваний і позивач уклав договір з іншим виконавцем послуг, що не заперечується відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з актів звірки, виписок банку( а.с. 27,83-84), позивач сплатив відповідачу у 2014 році за надані послуги, в т.ч за природний газ, кошти в сумі 22 801,31грн, з яких 27.01.2014 сплатив 5065, 63 грн за надані послуги у грудні 2013року( рахунок №СФ-00461 від 25.12.2013), 06.02.2014 -246,46 грн за надані послуги у листопаді 2013року (рахунок №СФ-00449 від 28.11.2013), 13.05.2014 301,02грн за надані послуги в жовтні та листопаді 2013року( рахунки №СФ-00439 від 28.10.2013, №СФ-00449 від 28.11.2013).

Решта коштів в сумі 17 188,20грн (22 801,31- 5065,63- 246,46 301,02) сплатив за надані послуги у 2014 році, в т.ч за природний газ. Зокрема, 09.04.2014 позивач сплатив відповідачу 4 900,34 грн з призначенням платежу: відшкодування комунальних платежів згідно з рахунком №СФ-0000006 від 27.01.2014 та рахунком №СФ-0000016 від 26.02.2014 (а.с. 76); 28.04.2014 - 1 722,00 грн з призначенням платежу : оплата за газ згідно з рахунком №СФ-0000024 від 31.03.2014 (а.с. 51,88).

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору №І-07-88 про відшкодування витрат основного споживача на надання комунальних послуг субспоживачу відповідач надавав позивачу комунальні послуги, зокрема, щодо забезпечення газопостачанням приміщення, що знаходиться за адресою вул. Крайківського, 1/б у м. Івано-Франківську.

У 2014році відповідач надавав позивачу комунальні послуги на загальну суму 16676,13грн, в т.ч. послуги із забезпечення приміщення природним газом на суму 12 336,43грн, а саме: в січні 2014року - на суму 4413,02 грн (з ПДВ), в лютому 2014року на суму 4 647,05грн ( з ПДВ), в березні 2014 року - на суму 3276,36грн ( з ПДВ), що підтверджено актами №ОУ-014 від 27.01.2014, №ОУ-029 від 26.02.2014, №ОУ-045 від 31.03.2014, які підписані двома сторонами.

На оплату наданих послуг відповідач надавав рахунки, зокрема, на оплату наданих в січні, лютому та березні 2014 року послуг, в т.ч. компенсації вартості природного газу, відповідач надав позивачу рахунки №СФ-0000006 від 27.01.2014, №СФ-0000016 від 26.02.2014, №СФ-0000024 від 31.03.2014.

Позивач стверджує, що він сплатив відповідачу 09.04.2014 та 28.04.2014 кошти в сумі 4900, 34 грн та 1 722,00грн за заплановані в наступних періодах обсяги споживання газу, які мали бути зараховані як оплата за газ за жовтень-грудень 2014 року, та у звязку із розірванням у вересні 2014року договору ці кошти отримані відповідачем безпідставно і підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача з огляду на наступне.

В силу ч.1ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивач сплатив відповідачу у 2014 році за надані послуги, в т.ч за природний газ, кошти в сумі 22 801,31грн, з яких 17 188,20грн сплатив за надані у 2014році послуги, в т.ч. природний газ. Зокрема, 09.04.2014 позивач сплатив відповідачу 4 900,34 грн з призначенням платежу: відшкодування комунальних платежів згідно з рахунком №СФ-0000006 від 27.01.2014 та рахунком №СФ-0000016 від 26.02.2014 ; 28.04.2014 позивач сплатив 1 722,00 грн з призначенням платежу : оплата за газ згідно з рахунком №СФ-0000024 від 31.03.2014. Отже, згідно з призначеннями платежів позивач сплатив 09.04.2014 та 28.04.2014 кошти за надані йому у січні-березні 2014 року послуги та газ.

Решта коштів в сумі 5 613,11 грн( 22 801,31 17 188,20) сплачена позивачем у 2014 році за надані послуги у жовтні грудні 2013року. Тобто, переплата за надані у 2014 році послуги, в т.ч за природний газ, становить 512,07грн( 17188,20 - 16676,13).

При цьому, за даними позивача (акт звірки, підписаний лише позивачем, а.с.83-84) його заборгованість перед відповідачем станом на 01.01.2014 становила 97,20грн, а за даними відповідача (акт звірки, підписаний лише відповідачем, та лист відповідача від 20.01.2016, а.с. 27, 29) заборгованість позивача станом на 01.01.2014 становила 10 274,08грн.

В акті звірки, підписаному позивачем, не вказана вартість та оплата послуг за попередній період (до 01.01.2014), не вказано на підставі яких документів (актів, платіжних доручень тощо) позивачем визначений борг станом на 01.01.2014 в сумі 97,29грн. З цього акту вбачається, що в рахунок оплати послуг та вартості природного газу, наданих у 2014році, позивач зарахував кошти в сумі 5 613,11 грн, які сплачені ним згідно з призначенням платежу за послуги, надані у жовтні-грудні 2013року. Представник позивача в судовому засіданні 12.04.2016 не зміг пояснити суду підстави такого зарахування.

Водночас, доказів на підтвердження стану розрахунків за договором між сторонами на 01.01.2014 та на момент розірвання договору суду не подано. Вимогу апеляційного суду (ухвала від12.04.2016) провести з відповідачем звірку розрахунків за договором станом на 01.01.2014 та на момент розірвання договору та подати суду акт звірки з відповідними доказами позивач не виконав.

Отже, позивачем не доведено, доказів не подано, що його заборгованість перед відповідачем станом на 01.01.2014 становила лише 97,29грн.

За таких обставин доводи позивача про те, що ним сплачені 09.04.2014 та 28.04.2014 кошти в сумі 4900, 34 грн та 1 722,00грн за заплановані в наступних періодах обсяги споживання газу, які мали бути зараховані як оплата за газ за жовтень-грудень 2014 року, та у звязку із розірванням у вересні 2014року договору ці кошти отримані відповідачем безпідставно, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки 09.04.2014 та 28.04.2014 позивач сплатив кошти на виконання своїх договірних зобовязань як оплату за надані йому у січні-березні 2014року послуги, в т.ч. за газ, вони не є попередньою оплатою за заплановані в наступних періодах обсяги споживання газу та не є в розумінні ст. 1212 ЦК України безпідставно отриманими відповідачем.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2016 у справі № 909/59/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 19.05.2016.

ОСОБА_2 Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко