РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016Справа №910/5985/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
до про Державного підприємства «Енергоринок» стягнення заборгованості у розмірі 890 480 398 грн. 06 коп.
Представники:

від Позивача: Бугаєнко М.Б. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Сніжко В.Ю. (представник за Довіреністю);

Стилик О.Ю. (представник за Довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Енергоринок» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 890 480 398 грн. 06 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 07.09.1999 року між Державним підприємством Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Державне підприємство «Енергоринок», та Відкритим акціонерним товариством «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» було укладено Договір №71/01-ЕР, відповідно до умов якого ВАТ продає, а НЕК купує електроенергію та здійснює оплату відповідно до умов Договору. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору він поставив електроенергію, що підтверджується відповідними актами купівлі - продажу електроенергії, проте Відповідач всупереч умовам Договору не здійснив оплату за отриманий товар в повному обсязі. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Центренерго» в розмірі 756 769 668 грн. 28 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Енергоринок» 3% річних у розмірі 12 466 575 грн. 46 коп., інфляційні у розмірі 100 334 969 грн. 92 коп. та пеню у розмірі 20 909 184 грн. 40 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.04.2016 року порушено провадження у справі № 910/5985/16, судове засідання призначено на 20.04.2016 року.

20.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 04.04.2016 року відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

20.04.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 04.04.2016 року.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Державного підприємства "Енергоринок";

- надати всі додатки до Договору №71/01-ЕР від 07.09.2012 року.

2) Відповідача надати докази на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 756 769 668,28 грн. за Договором №71/01-ЕР від 07.09.2012 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.04.2016 року відкладено розгляд справи на 11.05.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

05.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

05.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив Відповідача.

05.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові документи по справі.

06.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 11.05.2016 року, Суд, розглянувши клопотання Позивача, прийшов до висновку про його задоволення та здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 11 травня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники Відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог, викладених у відзиві та письмових поясненнях на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 11 травня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

07.09.1999 року між Державним підприємством Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Державне підприємство «Енергоринок», та Відкритим акціонерним товариством «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» було укладено Договір №71/01-ЕР, відповідно до умов якого ВАТ продає, а НЕК купує електроенергію та здійснює оплату відповідно до умов Договору.

Відповідно до п.2.3 Договору ціна на електроенергію, яку ВАТ продає НЕК, визначається згідно з Правилами ОРЕ, та затверджується Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі НКРЕ), яка приймається Сторонами до виконання та окремими доповненням до Договору не фіксується.

Згідно з п.4.1 Договору розрахунок за куплену НЕК електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок ВАТ, та, за згодою сторін, іншими формами що передбачені чинним законодавством України.

Платежі за фактично продану ВАТ електроенергію здійснюються кожного робочого дня відповідно до Інструкції про порядок використання коштів ОРЕ України, яка є додатком до ДЧОРЕ. (п.4.2 Договору)

У п.4.3 Договору зазначено, що остаточний розрахунок за куплену НЕК у ВАТ електроенергію здійснюється до 16-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Договір укладено на термін з 07.09.1999 р. до 07.09.2000 р. і може бути розірвано відповідно до чинного законодавства. Термін дії Договору автоматично продовжується на наступний рік, якщо жодна із Сторін Договору не надіслала іншій Стороні письмового повідомлення про намір його розірвати за місяць до закінчення терміну дії Договору. (п.8.5 Договору)

Додатковими угодами до Договору №71/01-ЕР від 07.09.1999 року ГК надало згоду ДПЕ на утримання коштів, що отримає гК згідно з п.1 угоди, з коштів, нарахованих ГК відповідно до алгоритму розподілу коштів у визначений період; у випадку прийняття з іншими умовами, ніж викладені в п.п.1,2,3,4 угоди, НКРЕ відповідних постанов щодо перерахування коштів, які стосуються п.п.1,2,3,4 цієї угоди, Сторони укладають іншу угоду, яка відповідає нормам, викладеним у відповідних постановах НКРЕ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №71/01-ЕР від 07.09.1999 року Позивач у період грудень 2014 року - січень 2016 року поставив електроенергію, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується Актами купівлі - продажу електроенергії, проте Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі.

Крім того, на виконання умов Договору №71/01-ЕР від 07.09.1999 року Позивач виставив Відповідачу рахунки - фактури на оплату.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Центренерго» в розмірі 756 769 668 грн. 28 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Енергоринок» 3% річних у розмірі 12 466 575 грн. 46 коп., інфляційні у розмірі 100 334 969 грн. 92 коп. та пеню у розмірі 20 909 184 грн. 40 коп.

19.02.2016 року Позивачем була надіслана на адресу Відповідача претензія про здійснення оплати за договором, у відповідь на яку Відповідач листом від 04.03.2016 року відхилив подану претензію.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №71/01-ЕР від 07.09.1999 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №71/01-ЕР від 07.09.1999 року Позивач у період грудень 2014 року - січень 2016 року поставив електроенергію, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується Актами купівлі - продажу електроенергії, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, проте Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі.

Суд зазначає, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором №71/01-ЕР від 07.09.1999 року станом на 01.03.2016 року становить 600 278 503 грн. 52 коп., що підтверджується Актом звірки розрахунків ДП «Енергоринок» з Публічним акціонерним товариством «Центренерго», який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.05.2000 року №755, Державне підприємство "Енергоринок" є оптовим постачальником електричної енергії, на нього покладено здійснення функцій розпорядника системи розрахунків та розпорядника коштів оптового ринку електроенергії, які передбачені ДЧОРЕ.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, засади організації та експлуатації енергосистем. Таким є Закон України "Про електроенергетику" від 16.10.1997 року № 575/97-ВР з наступними змінами і доповненнями, який визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі (преамбула Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електроенергетику", енергія - електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу;

поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії - рахунки суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території та оптове постачання електричної енергії, відкриті в уповноваженому банку і призначені виключно для накопичення коштів, отриманих за електричну енергію від споживачів, та розрахунків з учасниками оптового ринку електричної енергії.

Алгоритм оптового ринку електричної енергії - порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, який встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 12 лютого 2002 року №3-рп/2002 справа №1-7/2002 (справа про електроенергетику) зазначив, що електроенергія є специфічним товаром, який виробляється і споживається одночасно, її слід розглядати як спільну власність усіх учасників енергоринку.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про електроенергетику", купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), може бути реалізована на оптовому ринку електричної енергії України, за договорами зі споживачами або за договорами з енергопостачальниками.

Оптовий ринок електричної енергії України у кожному розрахунковому періоді зобов'язаний купувати у суб'єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, та здійснювати повну оплату вартості електричної енергії, виробленої на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього, встановленої відповідно до статті 17-3 цього Закону, незалежно від величини встановленої потужності чи обсягів її відпуску. Порядок купівлі та розрахунків за електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього, встановленої відповідно до статті 17-3 цього Закону, оптовим ринком електричної енергії України, а також порядок обліку такої електроенергії затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Енергопостачальники зобов'язані купувати електричну енергію, вироблену на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії, у випадках, обсягах та за цінами, визначеними цією статтею.

Оптовий ринок електричної енергії України створюється на підставі договору; у договорі визначаються мета та умови діяльності, права, обов'язки та відповідальність сторін (частини 1, 4, 5, 8, 9 статті 15). Такий Договір між членами оптового ринку електричної енергії України (далі - ДЧОРЕ) укладено 15 листопада 1996 року.

За змістом ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" визначено особливий порядок розрахунків на оптовому ринку електричної енергії - для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричної енергії України та спожиту електричну енергію енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи та оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Для проведення розрахунків з погашення заборгованості за спожиту електричну енергію з використанням механізмів погашення заборгованості, визначених Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, і оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установі уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості.

Кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, перераховуються згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на, зокрема: поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії; поточний рахунок із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості оптового постачальника електричної енергії.

Кошти за електричну енергію, закуплену на оптовому ринку підприємством, що здійснює передачу електричної енергії, та всіма підприємствами, що здійснюють розподіл електричної енергії, перераховуються виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії.

Кошти, які надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, і оптового постачальника електричної енергії для проведення розрахунків з погашення заборгованості за спожиту електричну енергію з використанням механізмів погашення заборгованості, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», перераховуються згідно з окремими алгоритмами оптового ринку електричної енергії, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Умови про оплату електричної енергії коштами та про відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання підприємству, що здійснює передачу електричної енергії, та підприємствами, що здійснюють розподіл електричної енергії, є обов'язковими умовами договору купівлі-продажу електричної енергії між оптовим постачальником електричної енергії та підприємствами, що здійснюють передачу або розподіл електричної енергії.

В силу ст.1 названого Закону, учасниками оптового ринку електричної енергії України є суб'єкти підприємницької діяльності, які продають та купують електроенергію на оптовому ринку електричної енергії України на підставі договору.

Спеціальний режим використання поточних рахунків для оплати вартості електричної енергії полягає в тому, що перерахування грошових коштів з таких рахунків здійснюється уповноваженим банком за алгоритмом, який встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Виходячи з тлумачення поняття алгоритму та поточного рахунку із спеціальним режимом використання, яке наведено у статті 1 Закону України "Про електроенергетику", алгоритм розподілу коштів, який встановлюється НКРЕ України, застосовується до всіх без винятку поточних рахунків із спеціальним режимом використання, у тому числі і до таких рахунків ДП «Енергоринок».

Таким чином, Суд зазначає, що порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії Підприємства є не договірною умовою, а законодавчим приписом. Отже, поточні рахунки із спеціальним режимом використання Відповідача, який є в одній особі покупцем і продавцем електричної енергії, використовуються для накопичення коштів, отриманих за електричну енергію від споживачів, та для розрахунків з учасниками оптового ринку електричної енергії, порядок яких визначений, зокрема, шляхом застосування алгоритму.

Відповідно до п.4.2 Договору платежі за фактично продану ВАТ електроенергію здійснюються кожного робочого дня відповідно до Інструкції про порядок використання коштів ОРЕ України, яка є додатком до ДЧОРЕ.

Крім того, підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 та пунктом 8.6 договору між членами оптового ринку електричної енергії встановлено, що на період дії договору ДПЕ (або компетентна третя сторона), якщо його призначення не припиняється радою оптового ринку електричної енергії відповідно до підпункту 6.6.2 пункту 6.6 виконує функції розпорядника коштів оптового ринку електричної енергії та має, зокрема, такі обов'язки та зобов'язання: дотримання Інструкції про порядок використання коштів оптового ринку згідно з Правилами оптового ринку електричної енергії України.

Розпорядник коштів оптового ринку електричної енергії не зобов'язаний платити за куплену електричну енергію інакше, ніж передбачено в Інструкції про порядок використання коштів Оптового ринку.

Положення пункту 19.3 "в" ДЧОРЕ визначають, що зобов'язання ДПЕ стосовно платежу за електричну енергію, що була закуплена відповідно до положень цього Договору, чітко обмежуються коштами, наявними в нього згідно з Інструкцією про порядок використання коштів Оптового ринку.

Відповідно до абзацу 6 частини 12 статті 15 Закону України «Про електроенергетику» оптовий ринок електричної енергії України функціонує з додержанням таких вимог, зокрема, у кожному розрахунковому періоді (місяці) забезпечується оплата вартості електричної енергії та послуг, закуплених у цьому періоді оптовим постачальником електричної енергії, у рівному відсотку кожній енергогенеруючій компанії (за винятком суб'єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - мікро-, міні- та малим гідроелектростанціям) та підприємству, яке здійснює централізоване диспетчерське управління об'єднаною енергетичною системою України і передачу електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами.

Як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством «Енергоринок» були переховані грошові кошти за електричну енергію виробникам та іншим учасникам ОРЕ за спірний період, зокрема, й Публічному акціонерному товариству «Центренерго», що підтверджується довідками про перерахування коштів за електричну енергію виробникам та іншим учасникам ОРЕ за грудень 2014 р. - січень 2016 р.

Таким чином, Суд звертає увагу, що Позивачем не надано жодних належних доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження недотримання Відповідачем встановленого алгоритму використання коштів оптового ринку електричної енергії та порушення ним прав Позивача на одержання коштів за продану у період з грудня 2014 року по січень 2016 року електроенергію.

Крім того, Суд зазначає, що ДП "Енергоринок" в своїй діяльності не вправі підміняти уповноважений державний орган та приймати на власний розсуд рішення щодо розпорядження спірними коштами, оскільки такі дії виходять за межі відведених йому законодавством функцій (повноважень).

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких підстав, Господарський суд міста Києва приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Державного підприємства «Енергоринок» про стягнення заборгованості за Договором №71/01-ЕР від 07.09.1999 року у розмірі 756 769 668 грн. 28 коп. з підстав їх недоведеності.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних у розмірі 12 466 575 грн. 46 коп., інфляційні в розмірі 100 334 969 грн. 92 коп. та пеню у розмірі 20 909 184 грн. 40 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що Судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Державного підприємства «Енергоринок» в частині стягнення заборгованості у розмірі 756 769 668 грн. 28 коп., оскільки матеріалами справи не підтверджується наявність у Відповідача перед Позивачем простроченої заборгованості за Договором №71/01-ЕР від 07.09.1999 року, то позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача 3% річних у розмірі 12 466 575 грн. 46 коп., інфляційних в розмірі 100 334 969 грн. 92 коп., пені у розмірі 20 909 184 грн. 40 коп. також не підлягають задоволенню як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого Судом було відмовлено.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Державного підприємства «Енергоринок» про стягнення заборгованості у розмірі 890 480 398 грн. 06 коп. у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Державного підприємства «Енергоринок» про стягнення заборгованості у розмірі 890 480 398 грн. 06 коп. - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16 травня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин