КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 910/33075/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін

від позивача: Ручицька Я.О. - представник за дог. №13 від 14.09.205 року.

від відповідача: Негрич О.Я. - представник за дов. №08-03-25/156-15 від 28.05.2015 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 року

у справі №910/33075/15 (судя: Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного підприємства "Автогід"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 59 286, 30грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Автогід" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 13 257, 45 грн страхового відшкодування (не доплаченого), 10 350,69 грн суми нарахованої пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 33701,71 грн відшкодування майнових втрат завданих несвоєчасною сплатою страхового відшкодування, 150 грн відшкодування евакуації транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди, 10000 грн відшкодування витрат на правову допомогу (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимтог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконує свої грошові зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 59 286,30 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 року у справі № 910/33075/15 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Приватного підприємства "Автогід" суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 13 257,45 грн, суму нарахованої пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 10350,69 грн, суму витрат на евакуацію транспортних засобів з місця дорожньо-транспорної пригоди у розмірі 150 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 4 134, 74 грн та судовий збір у розмірі 569,77 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Так, скаржник вказав, що судом взято до уваги оцінку відновлювального ремонту, яка була надана позивачем та яка протирічить положенням ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Крім того, скаржник вказав, що він належним чином та в повному обсязі виконав покладені на нього обов'язки за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2016 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до провадження.

У судовому засіданні 17.05.2016 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу та судовому засіданні 17.05.2016 року представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 року по справі №910/33075/15 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

30.03.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля ЗАЗ ТF 698, державний номерний знак НОМЕР_2, в якій було пошкоджено належний Приватному підприємству "Автогід" автомобіль.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2015 року по справі № 357/5082/15-п, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного Кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ від 1901245 від 26.09.2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

30.03.2015 року водієм ПП "Автогід" ОСОБА_6 було оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та направлено Публічному акціонерному товариству "НАСК "Оранта".

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Позивачем 06.06.2015 року за допомогою комп'ютерної системи AUTODEX було здійснено ремонтну калькуляцію № 42 від 06.06.2015 року, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту з ПДВ складає 34 433, 33 грн.

Приватним підприємством "Автогід" відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу було здійснено за власний рахунок (копії платіжних доручень, товарних чеків та видаткових накладних містяться у матеріалах справи).

За розрахунком ПП "Автогід" завдано матеріальних збитків на суму 29 777, 16 грн.

29.07.2015 року НАСК "Оранта" було частково відшкодовано вказану вище суму, а саме 16 519,71 грн. Як вказав відповідач, було враховано коефіцієнт фізичного зносу.

Відповідно до дослідження № АІ0142КМ-09.04/2 від 09.04.2015 року (копія у матеріалах справи), коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу ЗАЗ ТF 698, державний номерний знак НОМЕР_2 становить 0,48. Як наслідок, вартість відновлювального ремонту складає 16519, 71 грн.

Згідно ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надає визначення поняття "шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого". Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, як правильно встановлено судом першої інстанції, оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то в даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції прийняв, як належну оцінку відновлювального ремонту, яка була надана позивачем всупереч положенням ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Належний ПП "Автогід" транспортний засіб ЗАЗ ТF 698, державний номерний знак НОМЕР_2, - 2011 року випуску. Тобто, станом на дату ДТП автомобілю було 4 роки, а відтак, як правильно встановлено судом першої інстанції значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 13 257,45 грн.

При цьому, з наведених вище підстав, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що він належним чином та в повному обсязі виконав покладені на нього обов'язки за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 10 350,69 грн, з огляду на наступне.

Як встановлено вище, відповідач у встановлений Законодавством строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 36.5. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплат страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Щодо вимоги про стягнення з ПАТ "НАСК "Оранта" відшкодування майнових втрат завданих несвоєчасною сплатою страхового відшкодування у розмірі 33701,71 грн, колегія суддів відзначає наступне.

На обґрунтування позовних вимог ПП "Автогід" зазначає, що основним видом діяльності позивача є підготовка водіїв транспортних засобів, а внаслідок простою автомобіля ЗАЗ ТF 698, державний номерний знак НОМЕР_2 автошкола недоотримала 25 300, 00 грн.

Крім того, у зв'язку з неможливістю експлуатації автомобіля після ДТП ПП "Автогід" змушене було працівнику ОСОБА_6, який закріплений за даним автомобілем, нарахувати середню заробітну плату за період простою у розмірі 8 401, 71 грн.

Таким чином, позивач вважає, що підприємство зазнало майнових втрат через несвоєчасну сплату страхового відшкодування у загальному розмірі 33 701,71 грн.

Внаслідок того, що відповідач свої зобов'язання по виплаті страхового відшкодування не виконав, позивач вважає, що ним понесені збитки у вигляді неодержаних доходів (прибутку) в сумі 33 701, 71 грн, що відображено у ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо неодержаного прибутку (доходу) слід мати на увазі таке. Як у промислових підприємств, так і у торговельних, постачальницько-збутових, збутових підприємств (організацій) є умовно-постійні та умовно-змінні витрати.

Законодавець зазначає, що ст. 623 Цивільного кодексу України як загальна норма та статті 224, 225 Господарського кодексу України як спеціальні норми, передбачають, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань боржником він повинен відшкодувати кредитору заподіяні цим збитки.

На позивачеві лежить обов'язок довести суду згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України наступне:

- факт заподіяння йому збитків;

- розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань;

- причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

До складу виду збитків відноситься неодержаний прибуток, до якого відносяться усі прибутки у результаті зменшення обсягу виробництва або реалізації продукції тощо, і які були б одержані, якби зобов'язання було б виконано контрагентом.

Чинне законодавство не містить та не встановлює розрахункового порядку визначення розміру прямих та непрямих збитків у вигляді неодержаних доходів (прибутку), а саме упущеної вигоди, заподіяних порушеннями господарських договорів, так як не відноситься до підстав цивільно-правової відповідальності. Доцільно дотримуватися того, що неодержаний прибуток при зменшенні обсягу чи виробництва реалізації продукції (робіт, послуг) визначається як різниця між ціною і повною плановою собівартістю одиниці продукції (робіт, послуг), помножена на кількість не зробленої чи не реалізованої або неповернутого своєчасно майна, продукції( робіт ,послуг) з вини контрагента. Кількість не зробленої або неповернутої з вини контрагента продукції (робіт, послуг),майна за родовими ознаками, розраховується в залежності від конкретної ситуації, зокрема, шляхом:

а) розподілу обсягу недопоставленої (неналежної чи якості некомплектної) або неповернутої продукції на норму її витрати на один виріб (роботу, послугу), якщо мала місце недопоставка (постачання продукції неналежної чи якості некомплектної);

б) множення часової (денної) продуктивності цеху, що простояв, (ділянки, агрегату, верстата) на тривалість простою в годинах (днях), якщо мав місце простій.

Відносно збільшення суми умовно-постійних витрат у зв'язку зі зменшенням обсягу виробництва продукції (робіт, послуг) визначається як добуток розміру цих витрат у повній плановій собівартості одиниці виробу (роботи, послуги) на кількість не зроблених з вини контрагента виробів (робіт, послуг).

Віднесення тих чи інших витрат до умовно-постійних, а також визначення суми умовно-постійних витрат у собівартості одиниці продукції здійснюються відповідно до діючого в галузі положеннями по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг).

Поняття доходів (доходу) слід розуміти як валовий доход, тобто виторг від реалізації та інші доходи та як валовий доход за відрахуванням матеріальних затрат як прибуток.

Позивач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України наявності причинного зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяними позивачеві збитками у вигляді неодержаних доходів (прибутку).

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 33701,71 грн майнових втрат завданих невчасною сплатою страхового відшкодування.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 150 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн, Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Факт евакуації підтверджується наявним у матеріалах справи товарним чеком № 5 від 31.03.2015 року, найменування - надання послуг евакуатора для транспортування ТЗ ЗАЗ Sens АІ 0142 КМ.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрати на евакуацію у розмірі 150 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відшкодування на правову допомогу в сумі 4134,74 грн, з огляду на наступне.

Згідно п. 6.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Так, матеріали справи містять належним чином посвідчені копії договору про надання правової допомоги №13 від 14.09.2015 року, ордеру серії КС № 121061 від 25.01.2016 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5168/10, платіжне доручення № 18 від 21.01.2016 року з призначенням платежу оплата послуг по наданню правової допомоги згідно договору № 13 від 14.09.2015 року на суму 10000,00 грн.

Оскільки, під час розгляду справи Господарським судом міста Києва позовні вимоги ПП "Автогід" були зменшенні та враховуючі, що суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги то витрати на правову допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог згідно положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 року у справі №910/33075/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 року у справі №910/33075/15- залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/33075/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді К.В. Тарасенко

А.І. Тищенко