ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р.Справа № 922/874/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 23274948,93 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 24.03.2016р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №38/1867 від 28.05.2010р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", в якій позивач просить стягнути з відповідача: суму основного боргу у розмірі 17883158,88грн., пеню у розмірі 253522,44 грн., три відсотки річних у розмірі 17285,62 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам №735 від 29.12.2015р., який було укладено між позивачем та відповідачем.

Представником позивача 13.05.2016р. до суду була надана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач користуючись правами наданим йому ст. 22 ГПК України просить стягнути з відповідача: суму основного боргу у розмірі 20634557,53 грн., пеню у розмірі 1202252,10 грн. (за період з 14.02.2016р. по 12.05.2016р.), три відсотки річних у розмірі 87318,56 грн. (за період з 14.02.2016р. по 12.05.2016р.), інфляційні у розмірі 1350820,74 грн. (за період з лютого 2016 р. по квітень 2016р.) та судовий збір за подання даної позовної заяви до суду.

Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, суд приймає заяву позивача як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Представником відповідача наданий до суду 11.04.2016р. відзив на позовну заяву за вх.№11800, а якому відповідач зазначав, проти заборгованості перед позивачем не заперечує, але виникнення даної заборгованості виникло унаслідок тяжкого фінансового становища відповідача викликаного несвоєчасною сплатою послуг населенням, тому відповідач звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру пені на 50%.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 16.05.2016р. о 10:30; до 23.05.2016р. о 14:00; до 24.05.2016р. о 12:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача проти наявності заборгованості не заперечував та просив зменшити розмір пені на 50%.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення їх повноважних представників, судом встановлено наступне.

29.12.2015 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам №735 від 29.12.2015р. (далі по тексту -договір).

Відповідно до п. 1.1. договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача теплову енергію, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити теплову енергію на умовах договору.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 4.4. договору, між сторонами оформлюється акт приймання-передачі теплової енергії із зазначенням її кількості та вартості.

Згідно п. 6.1. договору, відповідач зобов'язаний прийняти та оплатити зафіксований в акті прийманні-передачі обсяг теплової енергії за тарифом, зазначеним у п. 5.1. договору.

Відповідно до умов додаткових угод № 1 від 20.01.2016 р. та № 2 від 15.02.2016 р. до договору з 01.01.2016 р. тариф на виробництво теплової енергії становить 938,07 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20 %, а з 01.02.2016 р. - 924,47 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20 %.

Відповідно до п. 6.2. договору оплата за отриману у поточному місяці теплову енергію здійснюється відповідачем шляхом 100 % оплати протягом поточного місяця. Остаточний розрахунок за фактично передану теплову енергію здійснюється до 14-го числа, наступного за місцем поставки теплової енергії.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що оплата за теплову енергію здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача кожного банківського дня розрахункового місяці згідно з нормативами перерахування коштів, затверджених відповідною постановою ПКРЕКП та зараховується як оплата за теплову енергію, поставлену відповідачем позивачу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаної теплової енергії. Відповідач зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.2. цього договору.

Відповідно до п. 6.5. договору, за наявності заборгованості у відповідача за цим договором позивач зараховує кошти, що надійшли від відповідача, як погашення заборгованості за теплову енергію, поставлену в минулі періоди за договором, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості незалежно від призначення платежу.

Позивач свої зобов'язання за договором виконує належним чином, але відповідач зобов'язання по оплаті теплової енергії виконував не своєчасно, що не заперечується відповідачем.

У період з січня по березень 2016 р. позивач передав у власність відповідача теплову енергію на загальну суму 140235347,12 грн., що підтверджується актами: №01 БО за січень 2016 р. від 31.01.2016 р. на суму 57176 442,64 грн.; №02 БО за лютий 2016 р. від 29.02.2016 р. на суму 47580 550,68 грн.; №03 БО від 31.03.2016р. на суму 3547353,80 грн., але відповідач теплову енергію оплатив лише частково, а саме у розмірі 119600789,59 грн., унаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем за вказаний період у розмірі 20634557,53 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості відповідачем не сплачена. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в сумі заборгованості у розмірі 20634557,53 грн.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 87318,56 грн. (за період з 14.02.2016р. по 12.05.2016р.), інфляційні у розмірі 1350820,74 грн. (за період з лютого 2016 р. по квітень 2016р.), пеню у розмірі 1202252,10 грн. (за період з 14.02.2016р. по 12.05.2016р.).

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Відповідачем по справі у видзиві на позовну заяву булор викладено клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Присутній представник позивача проти задоволення клопотання відповідача заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав до суду письмові заперечення за вх.№ 16967.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до п. 8.2. договору, в разі невиконання відповідачем умов п. 6.2 договору відповідач зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем вказаних сум, суд встановив, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договором.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як вбачається з наданих до суду доказів, першочерговим завданням та ціллю Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (відповідача) є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. Відповідач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Тривалий час підприємство відповідача знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, заборгованість споживачів за спожиту енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. В 2015 році 87,4 % від загального обсягу теплової енергії, яка постачається всім категоріям споживачів м. Харкова, споживається населенням. Тарифи для населення на 30% не покривають собівартість виробництва теплової енергії. Станом на 01.03.2016р. загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 2,1 млрд.грн., у тому числі заборгованість населення 1,3 млрд. грн., бюджетних установ 459,9 млн. грн., госпрозрахункових підприємств 173,6 млн. грн., заборгованість місцевого бюджету з субсидій та пільг 207,9 млн. грн.

Також слід зазначити, що Законом України "Про тимчасову заборону стягнення пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" № 486/96 від 13.11.1996 року до 01.01.2011 року було заборонено нараховувати та стягувати з громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, що не ініціювало проведення оплат та позбавляло КП "Харківські теплові мережі" джерела погашення по штрафних санкціях. Хоча з 01.01.2011 року заборона на нарахування й стягнення пені знята, але й дотепер розмір пені для населення не передбачений жодним нормативним актом, що унеможливлює її нарахування та стягнення. Законом України "Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" дозволяється реструктуризовати заборгованість за комунальні послуги строком до 5 років. Станом на 01.06.2016р. сума реструктуризованої заборгованості складає 93,0 млн. грн.

Водночас, фінансовий стан підприємства підтверджується балансом підприємства на 31.12.2015 року, у якому відображені збитки підприємства, згідно якого сума збитків на вказану дату 234,1 млн.грн.

За приписами п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованість відповідача виникла унаслідок тяжкого фінансового становища підприємства відповідача, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, приймаючи до уваги заперечення позивача по справі, вважає за необхідне клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій задовольнити, і керуючись п.3 ч.1 ст.83 ГПК України зменшити розмір пені на 50% від первинної суми заявленої позивачем, а саме стягнути з відповідача пеню у розмірі 601126,05грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України при розгляді касаційних скарг по тотожним справам в частині зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до постанов: від 08.05.2014 р. у справі №921/185/13-г, від 29.05.2014р. у справі №921/186/13-г, від 03.06.2014р. у справі №17/5014/2629/2012, від 25.07.2013р. у справі №904/1610/13-г, від 06.06.13р. у справі №5023/4891/12, від 25.04.2013р. у справі №5023/5210/12, від 11.04.2013р. у справі №5023/5038/12, від 14.03.2013р. у справі №5010/1076/2012-2/56, від 30.12.2012р. у справі №10/5026/1270/2012; від 01.10.2013р. у справі №5023/5976/12, від 06.04.2016р. у справі №904/6483/15, від 19.11.2015р. у справі №917/518/14, від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 30.03.2015р. у справі №918/1471/14.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , п/р №313, рахунок із спеціальним режимом використання: бюджетні установи №2313, рахунок із спеціальним режимом використання інші споживачі №2313 банк в філії ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, , п/р 11 рахунок із спеціальним режимом використання бюджетні установи №2311 в АТ Філія ХОУ "Ощадбанк" м. Харків, рахунок із спеціальним режимом використання: інші споживачі: №2311 АТ Філія ХОУ "Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823) суму основного боргу у розмірі 20634557,53 грн., пеню у розмірі 601126,05 грн., три відсотки річних у розмірі 87318,56 грн., інфляційні у розмірі 1350820,74 грн. та судовий збір у розмірі 206700,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 25.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3