ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 910/23957/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів:Грейц К.В., Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 27.01.2016
у справі№ 910/23957/15
господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Альба"
до1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна"
простягнення 302 445,68 грн
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:не з'явились не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Привалов А.І.) від 29.10.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді - Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) від 27.01.2016, у справі № 910/23957/15 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альба" основний борг у сумі 258 135,38 грн, 1 697,32 грн 3% річних, 42 612,98 грн інфляційні втрати та судовий збір у розмірі 4 536,69 грн.

В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.555-559 Цивільного кодексу України (ЦК України), ст.ст.24, 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альба" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до солідарних боржників - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" про стягнення 302 445,68 грн, мотивуючи тим, що відповідач-2 в порушення умов укладеної між сторонами угоди від 08.12.2010 у визначений строк не здійснив оплати за придбаний товар. Відповідно до додаткової угоди №1 від 24.03.2015 поручителем вказаних зобов'язань відповідача-2 виступає відповідач-1. Вимоги позову складаються із стягнення заборгованості у розмірі 258135,38 грн, 1697,32 грн 3% річних та 42612,98 грн інфляційних втрат.

Судами встановлено таке.

08.12.2010 між позивачем (постачальник) та відповідачем-2 (покупець) була укладена рамкова угода поставки та надання послуг за №0715/2010 (угода) за умовами якої сторони узгодили, зокрема, порядок поставки, гарантії, тару та упаковку товару, порядок оплати, тощо.

Поставка здійснюється на умовах оплати позивачем вартості доставки та покриття всіх інших витрат, включаючи витрати на упаковку, придатну для транспортування (п.3.2. угоди).

Згідно п.4.1. угоди після виконання кожної поставки позивач надсилає на адресу головного офісу відповідача-2 видаткову накладну та податкову накладну разом.

Додатком №1 від 11.01.2013 до угоди про загальні умови поставки та надання послуг від 08.12.2010 сторони домовились про зміну п.5.1. угоди в такій редакції: строк оплати визначається 35 днів з дня передачі товарів за даною угодою, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом відповідача-2. Залежно від того, яка з цих подій сталась пізніше.

На виконання умов угоди за період з 21.08.2014 по 08.12.2014 позивач за видатковими накладними, копії яких наявні у матеріалах справи, поставив відповідачу-2 товар - будівельні матеріали (фарби, лак, гіпс, штукатурка, ґрунтовка) на загальну суму 258 135,38 грн, вартість яких відповідачем-2 в узгоджені строки не сплачена.

24.03.2015 між позивачем, в якості постачальника, відповідачем-1, в якості поручителя, та відповідачем-2, в якості покупця, було укладено додаткову угоду №1 до угоди №071511 від 08.12.2010 (додаткова угода), відповідно п.1 якої сторони вирішили внести зміни в умови угоди №071511 від 08.12.2010 в частині введення поручителя за зобов'язаннями покупця перед постачальником.

Умовами п.3 додаткової угоди встановлено, що відповідач-1 поручається за виконання відповідачем-2 зобов'язань, визначених умовами угоди, та у разі невиконання визначених зобов'язань несе разом з відповідачем-2 солідарну відповідальність за їх виконання перед позивачем.

31.12.2015 актом звірки взаєморозрахунків позивач і відповідач-2 визначили заборгованість покупця у оплаті переданого у власність товару перед постачальником у сумі 258 135,38 грн.

Враховуючи, що відповідач-2 не оплатив у повному обсязі отриманий товар, вимоги позивача про стягнення з солідарних боржників наявної заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних задоволені судами в повному обсязі як законні та обґрунтовані.

Проте повністю погодитись із такими висновками не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України).

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК України).

Розглянувши спір, суди зазначені вимоги законів не врахували та, усупереч вимогам ст.ст.43, 43 ГПК України, не встановили обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема, не дослідили зміст додаткової угоди стосовно того, чи визначено в ній строк поруки; не встановили строк виконання основного зобов'язання за угодою; не спростували доводів відповідача-1 про припинення поруки.

Також судами не дано оцінки матеріалам апеляційної скарги та описам вкладення про направлення відповідачем-1 відповідачу-2 апеляційної скарги у даній справі, відповідно до яких відповідачем-2 ним зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід відбудова" , 87547, м. Маріуполь, вул.50 річчя СРСР, 60 (а.с.69, 75).

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 ГПК України не розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; не дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази, невірно застосували норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Допущені порушення процесуальних норм унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення даного спору. З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 ГПК України, постанову та рішення у даній справі слід скасувати, направивши справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.3 ч.1 ст.1119, ч.1 ст.11110, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі №910/23957/15 скасувати.

Справу № 910/23957/15 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий-суддя С.Бакуліна

Судді К.Грейц

О.Поляк