КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа№ 925/2055/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 18.05.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-Транс» на рішення господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 (повне рішення складено 04.03.2016)

у справі №925/2055/15 (суддя Довгань К.І.)

за позовом публічного акціонерного товариства «ЮТ-Транс»

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 61 943,22 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 у справі №925/2055/15 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «ЮТ-Транс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 у справі №925/2055/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 01.04.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. вказану вище апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи №925/2055/15 за участю уповноважених представників сторін.

12.05.2016 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «ЮТ-Транс».

Представник відповідача брав участь в судовому засіданні, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу ТОВ «ЮТ-Транс» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники позивача в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка представників сторін без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги, перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2015 між ФОП ОСОБА_2 (замовник) та ТОВ «ЮТ-Транс» (перевізник) укладено договір перевезення швидкопсувного вантажу №01/10/15, відповідно до якого погодили відносини, що виникають при організації і виконанні послуг з міжнародних перевезень та перевезень по території України вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з п. п. 1.2.1., 1.3. договору перевізник надає послуги з перевезення швидкопсувного вантажу по території України та за межами державного кордону України. Здійснюючи перевезення, перевізник зобов'язаний неухильно виконувати Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568), діючих Конвенцій про міжнародні перевезення (Конвенція КДПВ зі змінами внесеними протоколом від 05.07.1978), Митну конвенцію про міжнародні перевезення із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП 1975 року), діючих на території України нормативних актів,а також відповідно до даного договору. Конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці Замовника і узгоджуються з перевізником.

Пунктом 2.2.1. договору визначено, що перевізник зобов'язується у разі досягнення згоди сторін щодо умов конкретного перевезення вантажу, не пізніше 2 (двох) годин з моменту отримання заявки направити замовнику підтверджену заявку із зазначенням державного реєстраційного номера автомобіля (тягача і напівпричепа), прізвища водія (-їв), номери Carnet TIR та CMR.

Згідно з п. 3.1. договору вартість послуг підтверджується у окремих узгоджених заявках, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до заявки №24/11/15 сторони погодили маршрут перевезення - Красноармійськ-Москва; найменування вантажу - напівтуші на крюках охолоджені.

На виконання вказаної заявки, 25.11.2015 водій ТОВ «ЮТ-Транс» (транспортний засіб «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, напівпричіп - НОМЕР_2) прибув на місце завантаження, якому для здійснення перевезення вантажу було надано міжнародну товарно-транспортну накладну CMR А №522424 від 25.11.2015.

28.11.2015 на пропускному пункті Російської Федерації «Суджа» складено акт ветеринарно-санітарного огляду №655959, відповідно до якого завантажені напівтуші охолоджені не відповідали органолептичним показникам. В акті зазначено, що оглянута доступна частину вантажу. Клеймо НОМЕР_3. При відкритті напівпричепа на передньому плані виявлені 2 підвішені свинячі напівтуші зі слідами забруднень внутрішньої та зовнішньої частин. Сліди на підлозі напівпричепа під напівтушами повторюють контур внутрішньої частини напівтушки, що вказує на місце падіння з підвісу даної напівтушки при транспортуванні. Забруднені напівтуші не відповідають органолептичним показникам.

У зв'язку з цим, 28.11.2015 територіальним управлінням по Орловській та Курській областям Федеральної служби по ветеринарному та фітосанітарному нагляду складено акт про порушення Єдиних ветеринарно-санітарних вимог під час перевезення товару, підконтрольних державному ветеринарному нагляду та прийнято рішення про повернення товару вантажовідправнику.

У подальшому виробником вказаного товару ПАТ «АПК-Інвест» здійснено замовлення на перевезення ТОВ «ЮТ-Транс» повернутого вантажу із пункту навантаження - м'ясокомбінат Донецька область, Красноармійський район, с. Рівне, вул. Шопена 1а, до пункту розвантаження - Запорізька область, м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, буд. 82/2, ТОВ «Бердянські ковбаси», що підтверджується товарно-транспортною накладною №31084 МК від 02.12.2015, яка міститься в матеріалах справи.

У грудні 2015 року ТОВ «ЮТ-Транс» звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 61 943,22 грн. за транспортні перевезення: 1) на суму 48 697,94 грн. із с. Рівне (Красноармійський р-н, Донецька обл.) до м. Дніпропетровськ - пропускний пункт Юнаківка/Суджа - м. Дніпропетровськ, (1067 км), CMR №522424 від 25.11.2015; 2) на суму 11 105,75 грн. із м. Дніпропетровськ до м. Бердянська (Запорізька обл.) (292 км), товарно-транспортна накладна №31084 МК від 02.12.2015.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору перевезення, що дає право відмовитися від оплати вартості перевезення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 909 ЦК України, в якій зазначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 918 ЦК України завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 2 ст. 308 ГК України передбачено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно з ч. ч. 1, 3-5 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

У разі якщо вантаж, за втрату чи нестачу якого перевізник сплатив відповідне відшкодування, буде згодом знайдено, одержувач (відправник) має право вимагати видачі йому цього вантажу, повернувши одержане за його втрату чи нестачу відшкодування.

Положеннями ст. 924 ЦК України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Отже, загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. Перевізник відповідає за збереження вантажу після прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або його пошкодження сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, а саме сталися не з його вини (презумпція вини перевізника).

Тобто, перевізник повинен довести свою невинуватість шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало.

Враховуючи те, що фактично перевезення, згідно заявки №24/11/15, здійснювалось в міжнародному сполученні, тобто обставини даного спору виникли з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Статтею 3 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів встановлено, що для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції (ст. 4 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції визначено, що приймаючи вантаж, перевізник перевіряє:

a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць;

b) зовнішній стан вантажу і його упаковки.

Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов'язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов'язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.

Відправник має право вимагати перевірки перевізником ваги брутто вантажу або його кількості, вираженій в інших одиницях виміру. Він може також вимагати перевірки вмісту вантажних місць. Перевізник може вимагати відшкодування витрат, пов'язаних з такою перевіркою. Результати перевірок включають у вантажну накладну.

Згідно з ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що графа 18 накладної СМR А №522424 від 25.11.2015 «зауваження та застереження перевізника» є незаповненою, тому твердження скаржника про те, що неналежне закріплення вантажу було здійснено вантажовідправником є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин:

a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній;

b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню;

c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача;

d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників;

e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць;

f) з перевезенням худоби.

Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.

За нормами ст. 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Якщо перевізник встановить, що через обставини, які склалися, утрата вантажу чи його ушкодження могли бути наслідком одного чи декількох особливих ризиків, зазначених у пункті 4 статті 17, то вважається, що вони відбулися внаслідок цього. Однак, позивач має право довести, що утрата або ушкодження фактично не були пов'язані, повністю або частково, з одним з цих ризиків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. ст. 614, 615 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним. У разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що перевізником вчинено всі необхідні дії для забезпечення збереження вантажу під час перевезення та доставки безпосередньому вантажоодержувачу в стані, придатному для подальшого використання.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем, як перевізником не було належним чином виконано перевезення швидкопсувного вантажу по маршруту Красноармійськ - Москва відповідно до умов договору №01/10/15 від 01.10.2015, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 48 697,94 грн. за часткове здійснення перевезення швидкопсувного вантажу по вказаному договору із с. Рівне (Красноармійський р-н, Донецька обл.) до м. Дніпропетровськ - пропускний пункт Юнаківка/Суджа - м. Дніпропетровськ, (1067 км), CMR №522424 від 25.11.2015 відсутні.

Твердження скаржника про відсутність вини ТОВ «ЮТ-Транс», як перевізника щодо забруднення вантажу та його повернення вантажовідправнику у зв'язку з тим, що неналежне закріплення вантажу було здійснено саме вантажовідправником, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки у даному випадку саме перевізник повинен довести факт вчинення ним всіх необхідних дій для збереження і належного перевезення вантажу, а також відсутність своєї вини у псуванні (забрудненні вантажу під час його перевезення) товару.

Крім того, в міжнародній товарно-транспортній накладній СМR А №522424 від 25.11.2015 відомості щодо особливостей товару чи стану, в якому його було прийнято до перевезення (забруднення, неналежне кріплення) відсутні.

Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність вини перевізника у пошкоджені та забруднені товару, який не відповідав органолептичним показникам, що призвело до його повернення вантажовідправнику.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «ЮТ-Транс» зобов'язання по договору перевезення швидкопсувного вантажу 01/10/15 від 01.10.2015 не виконано, що дає право відповідачу відмовитися від виконання своїх зобов'язань щодо оплати вартості перевезення.

Стосовно стягнення з відповідача 11 105,75 грн. за здійснені позивачем транспортних перевезень із м. Дніпропетровськ до м. Бердянська (Запорізька обл.) (292 км), то суд звертає увагу на те, що відповідно до товарно-транспортної накладної від 02.12.2015 №31084 МК ПАТ «АПК-Інвест» здійснено замовлення на перевезення вантажу ТОВ «ЮТ-Транс» із пункту навантаження - м'ясокомбінат Донецька область, Красноармійський район, с. Рівне, вул. Шопена 1а, до пункту розвантаження - Запорізька область, м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, буд. 82/2 ТОВ «Бердянські ковбаси», тому посилання у вказаній ТТН, що замовником міжміського перевезення вантажу за вказаним маршрутом є ФОП ОСОБА_2 є безпідставним.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, то вимога позивача про стягнення з відповідача 6 194,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 у справі №925/2055/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 у справі №925/2055/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «ЮТ-Транс» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-Транс» на рішення господарського суду Черкаської області від 16.02.2016 у справі №925/2055/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського Черкаської області від 16.02.2016 у справі №925/2055/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/2055/15 повернути до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук