РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/3399/16

За позовом Фермерського господарства "Агрофірма Чумак"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал-групп"

про стягнення 110 703,44 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Циб С.В. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство "Агрофірма Чумак" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал-групп" про стягнення 101 107,13 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 29/07-8 від 29.07.15 р.

Ухвалою від 01.03.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.04.2016 р.

05.04.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про забезпечення позову та додаткові матеріали по справі, заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою від 05.04.2016 р. відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог та відкладено розгляд справи на 19.04.2016 р.

Ухвалою від 19.04.2016 р. продовжено строк розгляду спору у справі відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 10.05.2016 р.

Судове засідання 10.05.2016 р. не відбулося.

Наступне судове засідання призначено на 17.05.16р.

Повноважні представники відповідача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Господарського суду міста Києва у справі № 910/3399/16 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в позовній заяві, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, а саме, що участь, в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

В судовому засіданні 17.05.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2015 р. між Позивачем (Фермерське господарство «Агрофірма Чумак») (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Індастріал-групп» (Постачальник) укладено Договір поставки № 29/07-8, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), номенклатура, обсяги, строк поставки та ціни якої вказані у специфікаціях, доданих до цього договір, які є його невід'ємною частиною. Постачальник гарантує, що товар, який поставляється, не був раніше у користуванні а покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар.

Згідно з специфікацією №1 до Договору сума становить 114 960 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3 специфікації №1 до Договору строк поставки товару покупцю становить 3-х днів після отримання коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 1 специфікації №1 до Договору покупець перераховує на розрахунковий рахунок Постачальника 100% від загальної суми яка вказана в специфікації №1 .

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору платіжним дорученням № 633 від 31 липня 2015 року позивачем перераховано відповідачу оплату за товар в розмірі 114 960 грн. 00 коп. З графи призначення платежу вбачається, грошові кошти від позивача в розмірі 114 960,00 грн. надійшли в оплату за амофос 12-52 згідно рахунку № СФ-3922 від 29.07.15р., поставка якого є предметом вказаного договору.

Проте своїх зобов'язань з поставки товару відповідач не виконав.

Позивач звернувся до відповідача із претензією, у якій просив повернути суму попередньої оплати в розмірі 114 960 грн. 00 коп.

Відповідно до банківської виписки по рахунку №3, Відповідач частково повернув позивачу суму попередньої оплати 05.08.2015 року в розмірі 20 000,00 грн, 10.08.2015 в розмірі 10 000,00 грн, разом 30 000, 00 грн.

Таким чином, неповернутою залишилася сума у розмірі 84 960,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази поставки товару позивачу, як і не надано доказів повернення передоплати в повному обсязі.

Згідно з ч.2. ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача суми перерахованої позивачем попередньої оплати, яка не була повернута відповідачем, в розмірі заявленому позивачем, а саме 84 960,00 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язання щодо поставки товару та утримання грошових коштів, які належать позивачеві,позивачем заявлено до стягнення також відповідні штрафні санкції, а саме пеню у розмірі 20 475,36 грн., 3589,77 грн. інфляційних втрат та 1 678,31 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013р. у справі №3-30гс13.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 20 475,36 грн. за період з 03.08.2015р. по 01.04.2016р. (241 календарний день) з суми вартості непоставленого товару 84 960,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 8.3 Договору поставки у несвоєчасної поставки товару Постачальник сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день затримки його поставки.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначено в п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За змістом ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Тобто, та обставина, що сторони в умовах договору погодили, що неустойка нараховується та сплачується за весь період невиконання або неналежного виконання замовником своїх зобов'язань, не означає погодження сторонами іншого, аніж встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховується неустойка.

Враховуючи наведене, суд здійснює перерахунок заявленої до стягнення суми пені з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

За здійсненим судом перерахунком, за прострочення виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 15 547,68 грн. За період з 03.08.15р. по 01.02.16р.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладена та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню: 84 960,00 грн. - попередньої оплати, 15 547,68 грн. - пені.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал-групп" (03150, м. Київ, вул..Червоноармійська, буд. 114 ) на користь Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» (51640, Дніпропертровсяка обл. Верхньодніпровський р-н., м.Верхівцеве, вул. Красна, буд.10, ) попередньо оплату у сумі 84 960 (вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп. 15 547 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот сорок сім) грн. 68 коп. пені та 1 507 (одну тисячу п'ятсот сім) грн. 61 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.05.2016р.

Суддя І.О.Домнічева