ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р.Справа № 922/6181/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторгстрой" (м. Харків)
до Rising Trade Sp. Z O.O. (м. Величка, Польша)
про стягнення 5 156,89 Євро
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. б/н від 14.12.2015 р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрторгстрой", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Rising Trade Sp. Z O.O. на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за контрактом №30/07/15, укладеним між сторонами 30.07.2015. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 5156,89 Євро, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ на 25.11.2015 становить 131543,69 грн., з яких 3717,26 Євро - сума боргу; 1401,24 Євро - сума пені, 38,39 Євро - 3% річних. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені контрактом №30/07/15 від 30.07.2015 щодо своєчасної оплати за поставлений товар. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

19.04.2016 року до канцелярії суду (вх.№13088) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти позову та просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

16.05.2016 року до канцелярії суду (вх.№15915) від District Court for Krakow - Srodmiescie in Krakow надійшло повідомлення про вручення представнику відповідача копії ухвали господарського суду Харківської області від 01.02.2016 року.

23.05.2016 року до канцелярії суду (вх.№16865) від представника позивача надійшов супровідний лист разом з нотаріально засвідченим перекладом листа, який надійшов від District Court for Krakow - Srodmiescie in Krakow.

Представник позивача в судовому засіданні 23.05.2016 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 23.05.2016 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення від District Court for Krakow - Srodmiescie in Krakow, відповідно до якого судове доручення господарського суду Харківської області про вручення судової кореспонденції відповідачу - Rising Trade Sp. Z O.O. по справі №922/6181/15 вважається виконаним.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 р. № 2052-Ш з 26.11.2000р. для України вступила в дію Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що судовий документ було вручено або доставлений особисто відповідачеві і це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення захисту.

Пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" встановлено, що якщо виконані всі умови, зазначені в частині другій статті 15 названої Конвенції, суддя, незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного повідомлення про вручення або безпосередньо доставку документів.

Таким чином, у випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа закінчився термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і становить не менше шести місяців.

За таких обставин, суд вважає відповідача своєчасно та належним чином повідомленим про розгляд даної справи у господарському суді Харківської області.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрторгстрой" (продавець) та Rising Trade Sp. Z O.O. (покупець) було укладено зовнішньо-економічний контракт №30/07/15 від 30.07.2015 та додаткову угоду №1 від 03.08.2015 до нього.

Розділом 9 вказаного контракту сторони визначили, що будь-який спір, що виникає з цього контракту або у зв'язку з ним, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до господарського суду Харківської області. В процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватися господарське процесуальне законодавство України, мова судового розгляду - українська, а право, що регулює контракт, є матеріальне право України.

Відповідно до п. 1.1 продавець продає, а покупець покупає древісне вугілля у кількості 1000 т. на загальну суму 240 000 EURO, в подальшому який іменується Товар, на умовах викладених в цьому контракті. Кількість товару може бути переглянуто на умовах цього контракту.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) A №0000873, вантажної митної декларації №205070001/2015/011155, а також інвойсом №11 від 31.07.2015 на суму 4279,46 EURO.

Пунктом 8.2. контракту відповідач прийняв зобов'язання здійснити оплату товару в день перетину товаром кордону.

Згідно п. 8.1. контракту, оплата за товар повинна відбуватися на рахунок продавця в Євро.

Судом встановлено, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, поставив відповідачеві товар - древісне вугілля на загальну суму 4279,46 EURO, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов контракту №30/07/15 від 30.07.2015, лише частково оплатив отриману продукцію в розмірі 562,50 EURO.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача в відзиві на позов на те, що позивачем не було надіслано відповідачу копії позовної заяви разом з доданими до неї документами, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги через їх необґрунтованість, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги відповідно до ч. 1 ст. 56 та п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 57 ГПК України (аркуші справи №149-150).

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за отриманий товар в сумі 3717,26 Євро правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої до стягнення у позові пені в сумі 1401,24 Євро суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.3. контракту при затримці оплати за поставлений товар більше ніж 30 календарних днів, продавець платить штраф в розмірі 0,3% за кожний день просрочки від суми простроченого платежу.

Позивачем зроблений розрахунок суми пені за весь час прострочення, сума яких складає 1401,24 Євро, надані розрахунки не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому нарахована сума пені підлягає стягненню з відповідача частково в розмірі 654,3 Євро. В іншій частині стягнення пені в розмірі 746,94 Євро слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 38,39 Євро суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 38,39 Євро.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1687,36 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Rising Trade Sp. z O.O. (ul. Gesia, 8/201, Krakow, Wojewodztwo Malopolskie, kod pocztowy 31-535, POLSKA / POLAND; NIP НОМЕР_1; Region 123223667; KRS НОМЕР_2; Konto EURO: ING BANK PL 55 1050 1445 1000 0090 3045 1026) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторгстрой" (61052, Україна, м. Харків, вул. Maлa-Пaнaсівська, 4/7, ; р/р 166 в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365) суму боргу в розмірі 3717,26 Євро, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ на 25.11.2015 становить 97821,12 грн.; пеню в розмірі 654,3 Євро, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ на 25.11.2015 становить 16690,10 грн.; 3% річних в розмірі 38,39 Євро, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ на 25.11.2015 становить 979,26 грн. та судовий збір в сумі 1687,36 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з відповідача 746,94 Євро пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_2