РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/6514/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полярний"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка- 2000"

про стягнення 10 775,58 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Ткачов В.В. по довіреності № б/н від 14.03.2016р.

від відповідача: не з'явились

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полярний" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка- 2000" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 10 775,58 грн., з яких: 4655,02 грн. - основного богру, 2386,72 грн. інфляційних нарахувань, 202,03 грн. - 3% річних, 456,50 грн. штрафу та 3066,31 грн. - пені.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання товару № 274 від 10.04.2014р. - в частині оплати послуг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року було порушено провадження по справі № 910/6514/16 та призначено її розгляд на 16.05.2016 року.

Представник позивача в даному судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, у засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду - ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДР та ФОП, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такого ненаправлення представників покладаються на Відповідача відповідно.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.05.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полярний" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берізка- 2000" (надалі - покупець) було укладено договір на постачання товару № 274 ПК.

За умовами договору, постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Предметом постачання є наступний товар: напівфабрикати заморожені, морозиво та інші продукти харчування, на які поступило замовлення покупця (надалі - «товар») (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, поставка товару здійснюється окремими партіями, відповідно до наданого покупцем та схваленого постачальником замовлення на поставку товару.

Асортимент та кількість товару в кожній партії, ПОКУПЕЦЬ вказує в замовленні на поставку відповідної партії товару (п.3.2. договору)

Згідно з п. 3.3. договору, замовлення на поставку відповідної партії товару подається покупцем у письмовій формі особисто або передається факсимільним або поштовим зв'язком (рекомендованим листом), або в усній формі (по теле фону). В замовленні обов'язково повинно буди вказано: кількість товару; вид та найменування товару; строк поставки товару та адресу, куди здійснити постачання. Постачальник у строк, який не перевищує 5 (п'яти) робочих днів від дати одержання замовлення покупця на поставку відповідної партії товару, розглядає замовлення та погоджується на поставку (час ткову поставку) відповідної партії товару або відмовляється від поставки.

Розділом четвертим договору сторони погодили ціну та порядок розрахунків, відповідно до якого:

4.1. Покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, передбаченою накладними. Зага льна вартість Договору складається з вартості всіх партій товару, поставлених покупцю за цим Догово ром.

4.2.Ціни зазначаються з урахуванням ПДВ.

4.3. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем у безготівковому порядку шля хом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника або у готів ковій формі, шляхом внесення грошових коштів в касу постачальника.

4.4. Розрахунки за партію товару, поставлену покупцю, здійснюються від поставки до поставки, але не піз ніше 10 календарних днів з моменту її фактичного отримання. На день отримання покупцем наступної партії товару заборгованість має бути не більше за 15% суми попередньої поставки.

4.5. Всі транспортні видатки відносяться на постачальника.

Відповідно до п. 5.1. договору, перехід права власності на товар відбувається в момент фактичної передачі і прийняття покупцем то вару. Після цього ризик загибелі товару лягає на нього як власника.

Пунктом 7.2.1. договору встановлено, що за прострочення платежів сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент прострочення від суми товару за кожний день прострочення. За відмову від оплати товару, який продовжується більш за 20 календарних днів з моменту отримання товару, сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % суми від оплати, від якої він ухиляється.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору постачальником 18.09.2014р. було поставлено покупцю товар на загальну суму 4 655,02 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

Видаткова накладна № Ки-0006453 від 18.09.14 на поставку товару загальною вартістю 1593,10 грн. Термін оплати по: 28.09.14 включно;

Видаткова накладна № Ки-0006454 від 18.09.14 на поставку товару загальною вартістю 1229,98 грн. Термін оплати по: 28.09.14 включно;

Видаткова накладна № Ки-0006452 від 18.09.14 на поставку товару загальною вартістю 1831,94 грн. Термін оплати по: 28.09.14 включно.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що своє зобов'язання перед Відповідачем виконав вчасно та в повному обсязі.

За поставлений товар Відповідач не розрахувався, тобто умову договору щодо строків оплати товару Покупцем було порушено. Неодноразові вимоги щодо виконання умов договору з оплати за поставлений товар до Відповідача не були взяті до уваги. Борг відповідача за поставлений товар станом від 30.11.2015р. становить 4655,02 грн., що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків з ТОВ «Берізка-2000».

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, враховуючи те, що Відповідач не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, отже суд дійшов висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 4 655,02 грн. заборгованості відповідно до договору на постачання товару № 274 ПК від 10.04.2014р. правомірна та підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем своїх грошових зобов'язань відповідно до договору на постачання товару № 274 ПК від 10.04.2014р. позивач просить стягнути 2386,72 грн. інфляційних нарахувань, 202,03 грн. - 3% річних, 456,50 грн. штрафу та 3066,31 грн. - пені.

Відповідач припустився прострочення платежу, а тому позивач, керуючись п. 7.2.1. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну оплату товару, яка за розрахунками становить 3 066, 31 грн. та 465,50 грн. штрафу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Проте, пунктом 7.2.1. договору встановлено, що за прострочення платежів сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент прострочення від суми товару за кожний день прострочення. За відмову від оплати товару, який продовжується більш за 20 календарних днів з моменту отримання товару, сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % суми від оплати, від якої він ухиляється.

Отже, умовами Договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає вимогам частини шостої статті 232 ГК України.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 3066,31 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню. При перевірці правильності обчислення позивачем штрафу, судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 15.04.2015р. у справі № 910/6379/14.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем своїх грошових зобов'язань відповідно до договору № 274 ПК на постачання товару від 10.04.2014р. позивач просить стягнути інфляційні нарахування в розмірі 2 386,72 грн. та 3% річних в розмірі 202,03 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці правильності обчислення позивачем 3 % річних та інфляційних нарахувань, судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства.

Тож, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в розмірі 2386,72 грн. та 3% річних в розмірі 202,03 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи все вищевикладене, судом задовольняються позовні вимоги повністю, в сумі 10 775,58 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, відсутність у нього заборгованості станом на день розгляду справи не довів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору на постачання товару № 274 ПК від 10.04.2014р., а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволенні позову судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, ?

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Берізка- 2000" (03056, м. київ, вул. Виборзька, 17/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полярний" (02002, м. Київ, вул. Микількько-Слобідська, 6-К, ) 4 655 (чотири тисячі шістсот пятдесят п'ять) грн. 02 коп. - основного боргу, 3066 (три тисячі шістдесят шість) грн. 31 коп. - пені, 465 (чотириста шістдесят п'ять) грн.. 50 коп. - штрафу, 2 386 (дві тисячі триста вісімдесят шість) грн. 72 коп. - інфляційних втрат, 202 (двісті дві) грн. 03 коп. - 3% річних та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім ) грн. 00 коп. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.05.2016р.

Суддя Трофименко Т.Ю.