ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р.Справа № 922/585/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Сільськогосподарського приватного АТ "Охоче", с. Охоче
до Охочанської сільської ради, с. Охоче
про стягнення 60147,80 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 02.03.2015 року;

відповідача - ОСОБА_2 (сільський голова) на підставі рішення від 11.11.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське приватне АТ "Охоче" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Охочанської сільської ради заборгованість по оплаті водопостачання в сумі 60147,80 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 02.03.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

30.03.16р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому визнає позовні вимоги в повному обсязі, однак їх виконання на даний час є неможливим у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем, що склалось в наслідок несвоєчасної оплати послуг мешканцями с. Охоче. та просить суд надати відповідачу розстрочку та відстрочку сплати боргу згідно графіка: 01.04.16р. по 15.04.16р. - 15000,00 грн.; 17.04.16р. по 30.04.16р. - 15000,00 грн.; 01.05.16р. по 31.05.16р. - 15147,80 грн.

Ухвалою суду від 20.04.16р. за клопотанням представника позивача строк вирішення спору продовжено по 16.05.16р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, проти надання розстрочки та/або відстрочки заперечував, посилаючись на те, що відповідачу неможливо буде її виконати, зважаючи на те, що є державною установою та обслуговується в ГКДКСУ у Харківській області.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги з урахуванням наданого відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Відповідно до договору на постачання води укладеному між СПрАТ „Охоче" та Охочанською сільською радою №4 від 29.01.15 р. та додатковими угодами до нього позивачем надавалися послуги з водопостачання мешканцям с. Охоче водою для технічних потреб згідно технічних норм на 1 людину через водопровідну мережу відповідача по ціні 3,20 грн. за 1 м-3.

Протягом 2015р. позивач свої обов'язки виконував повністю та постачав воду мешканцям с. Охоче в повному обсязі, що підтверджується відповідними актами здачі - приймання робіт (надання послуг) за спірний період.

Згідно п.3.1 договору Охочанська сільська рада зобов`язалась сплачувати надані послуги з водопостачання на підставі підписаних сторонами актів здачі - приймання робіт та наданих рахунків. Всі акти на постачання води за 2015р. сторонами підписані своєчасно та одночасно відповідачем отримані відповідні рахунки , але надані послуги відповідачем сплачені частково.

Станом на 04.09.15 р. відповідач мав заборгованість перед СПрАТ "Охоче" за надані послуги з водопостачання у сумі 47820,30 грн. (акт звіряння взаєморозрахунків а.с. №15), послуги були надані ще за період з вересня по грудень 2015 р. на суму 34969,60 грн., але заборгованість, за вищевказаний період сплачена лише в сумі 22642,10 грн.

Таким чином, станом на 01.03.16р. залишилась заборгованість відповідача за 2015 рік перед позивачем несплаченою у розмірі 60147,80 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 60147,80 грн. заборгованості за період з вересня по грудень 2015 року та визнав існуючу заборгованість у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про надання відстрочки та розстрочки сплати заборгованості згідно наданого відповідачем графіку, то суд відмовляє в її задоволенні у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право: відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, в обґрунтування вимоги про відстрочку та розстрочку рішення, не було надано доказів скрутного матеріального становища, або інші докази, які б були підтвердженням неможливості виконання рішення суду, тому суд відмовляє в задоволенні заяви про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не сплатив заборгованості за договором у сумі 60147,80 грн. та визнав суму боргу у повному обсязі, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 60147,80 грн. заборгованості законними, правомірними та обгрунтованими, тому такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, тому судові витрати покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 526, 598, 612, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 198 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Охочанської сільської ради (63262 Харківська область, Нововодолазький район , с. Охоче , вул. Заозерна, 52 , р/р 4607 в ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011 ) на користь Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства „Охоче" (63262 Харківська область, Нововодолазький район, с. Охоче, вул. Пролетарська, 3 р/р 7 в ХОД „Райффайзен банк „Аваль", МФО 380805, ) заборгованість в сумі 60147,80 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3