РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016Справа №910/7045/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Укренергогарант»
доПублічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
простягнення 20 430,61 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:Паламаренко Ю.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укренергогарант» (надалі - ТОВ «Укренергогарант») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі - ПАТ «АК «Київводоканал») про стягнення 20 430,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки №756/24/14-15 від 08.10.2015 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 18 288,40 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 005,18 грн. та 3% річних у розмірі 137,03 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.04.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.05.2016 р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, 13.05.2016 р. через канцелярію суду подав витребувані судом документи разом з клопотанням, в якому позовні вимоги підтримав повністю та просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору та відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на ненадання позивачем відповідачу рахунків-фактур для здійснення оплати поставленої за договором продукції.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2015 р. між ПАТ «АК «Київводоканал» (покупець) та ТОВ «Укренергогарант» (постачальник) був укладений договір поставки №756/24/14-15 (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити проводи та кабелі електронні та електричні (товар) за найменуваннями, в асортименті та за цінами, що вказуються в специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору, згідно письмових заявок покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його вартість на нижчезазначених умовах договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору постачальник разом з товаром надає структурному підрозділу покупця (Департамент експлуатації каналізаційного господарства ПАТ «АК «Київводоканал»), який отримує товар, наступні супровідні документи:

- сертифікат якості (відповідності) заводу-виробника;

- рахунок-фактуру;

- видаткову накладну;

- податкову накладну.

Пунктом 3.5 Договору встановлено, що датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній.

Згідно з п. 5.1 Договору розрахунки за товар здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 45 календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець має право здійснювати попередню оплату (часткову або повну) товару.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 55 993,29 грн., що підтверджується видатковими накладними №750 від 12.10.2015 р., №774 від 16.10.2015 р., №797 від 22.10.2015 р., №889 від 16.11.2015 р., №973 від 30.11.2015 р. та №1031 від 09.12.2015 р.

Відповідачем частково оплачено поставлений позивачем товар на суму 37 704,89 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними доручення.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 18 288,40 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видатковими накладними №750 від 12.10.2015 р., №774 від 16.10.2015 р., №797 від 22.10.2015 р., №889 від 16.11.2015 р., №973 від 30.11.2015 р. та №1031 від 09.12.2015 р.) підтверджується передача відповідачу товару згідно Договору на суму 55 993,29 грн.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документа встановленні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», якою передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, вказаний Закон передбачає обов'язковим реквізитом первинного документа підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р. №99 встановлено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів. Довіреність видається довіреній особі під розписку та реєструється у журналі реєстрації довіреностей.

За таких обставин, оформлені відповідним чином довіреності в силу приписів ст. 34 Господарського процесуального кодексу України є допустимими доказами отримання товару.

На підтвердження факту отримання відповідачем товару позивачем надано копію довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей №550 від 12.10.2015 р., №687 від 23.11.2015 р., №577 від 21.10.2015 р., №662 від 18.11.2015 р. та №647 від 12.11.2015 р., виданих ПАТ «АК «Київводоканал» на ім'я ОСОБА_1

Отже, наявні документи (видаткові накладні та довіреності) є допустимими доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що засвідчують факт отримання товару відповідачем, та відповідно переходу права власності на отриманий товар.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.1 Договору розрахунки за товар здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця та специфікації. Покупець здійснює оплату товару протягом 45 календарних днів з моменту отримання товару від постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець має право здійснювати попередню оплату (часткову або повну) товару.

Твердження відповідача про те, що неотримання ним рахунків на оплату поставленої продукції зумовлює відсутність обов'язку сплати ним вартості товару судом відхиляється з огляду на таке.

По-перше, рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 10.07.2014 р. № 922/2981/13.

За змістом п. 3.3 Договору перехід права власності на товар до покупця відбувається з моменту передачі йому товару та підписання накладних на товар.

Пунктом 3.5 Договору встановлено, що датою поставки товару вважається дата отримання товару уповноваженим представником покупця, що підтверджується його підписом на видатковій накладній.

Отже, суд приходить висновку про те, що сторони умовами Договору узгодили, що строк оплати настає саме з моменту підписання видаткової накладної, складеної та підписаної належним чином, в той час як рахунок-фактура носить лише інформаційний характер та не підтверджує факт здійснення господарської операції.

По-друге, відповідно до ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу України).

Проте, всупереч ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України відповідачем на надано доказів, що ним при отриманні від позивача товару подавалися заперечення щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов'язань з поставки продукції, не надано доказів про відмову від договору та повернення товару позивачу у зв'язку з порушенням останнім умов договору, а тому, доводи відповідача про неотримання супровідних документів на товар та, відповідно, ненастання у нього строку здійснення розрахунків з позивачем є безпідставними.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 01.02.2012 р. у справі № 38/5005/10235/2011.

По-третє, відсутність рахунків ніяким чином не перешкоджає виконанню зобов'язання з оплати, зважаючи на те, що договір містить реквізити сторін, у т.ч. дані щодо рахунку позивача.

Також, матеріали справи свідчать про те, що відповідач неодноразово здійснював розрахунки з позивачем за поставлений товар і мав дані щодо реквізитів рахунку. Окрім того, відповідачем не доведено того факту, що він звертався до позивача у зв'язку з неможливістю виконати зобов'язання внаслідок не надання рахунків.

За таких обставин, враховуючи умови Договору та часткову оплату відповідачем поставленого товару, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за поставлений товар становить 18 288,40 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ПАТ «АК «Київводоканал» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Укренергогарант» про стягнення з ПАТ «АК «Київводоканал» заборгованості у розмірі 18 288,40 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 005,18 грн. та 3% річних у розмірі 137,03 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 27.11.2015 р. по 08.04.2016 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.3 Договору у випадку порушення виконання умов п. 5.1 договору, покупець сплачує пеню постачальнику в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний прострочений день встановленого строку.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 005,18 грн. та 3% річних у розмірі 137,03 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «АК «Київводоканал» на користь ТОВ «Укренергогарант» заборгованості у розмірі 18 288,40 грн., пені у розмірі 2 005,18 грн. та 3% річних у розмірі 137,03 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергогарант» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергогарант» (65033, м. Одеса, вул. Аеропортівська, 4; ідентифікаційний код 38154143) заборгованість у розмірі 18 288 (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 40 коп., пеню у розмірі 2 005 (дві тисячі п'ять) грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 137 (сто тридцять сім) грн. 03 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.05.2016 р.

Суддя В.П. Босий