ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 р. Справа № 917/323/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Ініціатива", вул.Короленко, буд. 53а, оф.19, м.Бровари, Київська область, 07400

до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", вул.Івана Приходько, буд.139, м.Кременчук, Полтавська область, 39621

про стягнення 2 462 377,50 грн. заборгованості

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 12.05.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Представники 17.05.2016 р.:

від позивача: відсутні

від відповідача: ОСОБА_3

У судовому засіданні 12.05.2016 року було оголошено перерву до 17.05.2016р. згідно ст.77 ГПК України для надання можливості сторонам подати додаткові докази, про що представники сторін були повідомлені під розписку (арк.164 справи).

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та оголосив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 2462377,50 грн. заборгованості за договором відступлення права вимоги (цесії) б/н від 11.12.2015 р. з яких: 6000000,00 російських рублів, що еквівалентно 1933560,00 грн., суми основної заборгованості; 22500,00 російських рублів, що еквівалентно 528817,50 грн., неустойки за порушення строків поставки.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.03.2016 р. порушено провадження у даній справі.

21.04.2016 р. суд задовольнив клопотання відповідача та продовжив строк розгляду справи на 15 днів.

В судовому засіданні 12.05.2016 р. представник позивача підтримував позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання 17.05.2016 позивач явку уповноваженого представника не забезпечив та надіслав на адресу суду клопотання №16/05 від 16.05.2016 р. про відкладення розгляду справи.

Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, виходячи з наступного:

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у постанові №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Враховуючи, що єдиною причиною, на яку посилається відповідач у обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи, є неможливість явки у засідання представника у зв'язку з хворобою (без надання належних доказів, які б підтверджували вказаний факт), участь представника позивача у попередньому судовому засіданні, з метою уникнення затягування судового процесу без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, оскільки ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.04.2016 р. строк розгляду справи продовжений був на 15 днів і закінчується 17.05.2016 р, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначає, що ТОВ "ТМГ" в порушення контрактних зобов'язань не здійснило приймання готової продукції, а тому прострочення виконання умов контракту з боку відповідача відсутнє. З огляду на вищевикладене відповідач посилається на те, що на момент укладення договору цесії від 15.09.2014 р. у ТОВ "ТМГ" не існувало дійсної вимоги до відповідача стосовно витребування 6000000,00 руб. РФ.

Також у відзиві на позовну заяву позивач просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2011 р. між ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» (відповідач) та ТОВ «ТрансМашГрупп» (покупець) був укладений контракт №7611/121 167 (далі Контракт, копія, а.с. 17-21), згідно умов якого покупець зобовязався оплатити та прийняти, а відповідач зобовязався поставити тунельний ескалатор ЕТК-330, в подальшому - товар, кількість і ціна, вказані в Специфікації до Контракту, яка є невідємною частиною договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до умов Специфікації №1 до Контракту визначено, що попередньо проводиться технічна прийомка ескалатора на території відповідача в строк до 30.03.2012 р., а поставка тунельного ескалатора ЕТК-330 відповідач здійснює до 31.12.2013 р. (Специфікація 1 в редакції Додаткової угоди №3 від 19.02.2013, ас. - 160). Також згідно умов вказаної Специфікації ТОВ «ТРАНСМАШ ГРУПП» зобов'язався прийняти та сплатити вартість продукції в розмірі 450000,00 доларів США.

Пунктом 5.1. Основного договору передбачено, що оплата поставки тунельного ескалатора ЕТК-330 здійснюється наступним чином: попередня оплата за продукцію в розмір 50% від загальної суми продукції, що постачається за контрактом, сплачується покупцем в строк не пізніше 5 банківських днів з дати укладання контракту; останні 50% вартості продукції покупець здійснює протягом 5 банківських днів, після підписання акту приймання-передачі

При цьому у пункті 5.3. Контракту зазначено, що валютою платежу є російський рубель по курсу ЦБ РФ на дату здійснення платежу.

Як зазначає позивач, ТОВ «ТрансМашГрупп» 28.12.2011 року на виконання умов Контракту перерахувало на рахунок відповідача 6000000,00 російських рублів, що еквівалентно 193021,00 дол. США та підтверджується копією банківської виписки та платіжним дорученням №82 від 28.12.2011 р. (а.с. 24-25).

Пунктом 9.1 Основного договору передбачена відповідальність продавця за порушення строків поставки Продукції в розмірі 0,01 % від вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочки, але не більше 5% вартості непоставленої продукції.

Згідно пункту 9.4. Основного договору, якщо продавець допустить прострочку поставки продукції більше ніж на 45 календарних днів, покупець вправі відмовитись від замовленої продукції та вимагати повернення сплачених грошових коштів, продавець здійснює повернення авансового платежу протягом 3 днів з моменту вимоги покупця. Також продавець відшкодовує усі збитки, витрати покупця, пов'язані та/або викликані невиконанням продавцем своїх обов'язків за дійсним контрактом, у тому числі документально підтверджені штрафні санкції, пред'явлені покупцю третіми особами.

Однак, як зазначає позивач, ні в зазначений строк поставки, ні пізніше Відповідач так і не здійснив поставку ескалатора.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2014 р. між ТОВ «ТрансМаш Груп» та ТОВ «ГолденСервіс» за результатами проведення конкурсним управляючим ТОВ «ТрансМаш Груп» ОСОБА_4 відкритих торгів у формі аукціону на сайті etp33.ru (протокол про визначення учасників торгів №38ОАОФ/2 от 15.09.2014 г.). був укладений договір оплатної уступки прав (цесії). Вказаний договір укладений відповідно до ст.. 447 Гражданского кодексу РФ, ст.. 140 ФЗ «О несостоятельности (банкротстве)" з особою ТОВ «Голденсервіс», яка виграла торги по продажу дебіторської заборгованості ТОВ «ТрансМаш Групп».

Відповідно до умов Договору відступлення права вимоги (цесії), укладеного 15.09.2014 року між ТОВ «ТрансМаш Групп» та ТОВ «ГОЛДЕНСЕРВІС», останній одержав право вимагати від відповідача 215521 дол. США, що по курсу ЦБ РФ на дату заключення вказаного договору складає 7049813,01 руб., з яких: сума неповернутої попередньої оплати - 193021 дол. США та сума неустойки (пені) 22500 дол. США.

11.12.2015 р. між позивачем та ТОВ «Голденсервіс» укладений договір відступлення права вимоги (цесії) (а.с. - 10-13), згідно п. 1.1 якого ТОВ "ГолденСервіс" на підставі договору оплатної уступки права (цесісії) від 15.09.2014 р. передає, а Цесіонарій (позивач) приймає на себе право вимоги, що належить ТОВ "ГолденСервіс", і стає первісним кредитором за Контрактом №7611/121 167 від 30 листопада 2011 р. (далі - Основний Договір), укладеним між ТОВ "ТрансМаш Групп" та відповідачем.

За цим договором позивач одержав право вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором, в тому числі, але не обмежуючись: правом вимоги та отримання основної суми боргу, яка на момент підписання даного договору складає 6000000,00 рублів (шість мільйонів рублів 00 копійок), процентів, неустойки, штрафів, санкцій, а також права, що забезпечують зобов'язання та інші, пов'язані з ними права.

За даними позивача, на даний час неустойка за порушення строків поставки складає 5% від 450000,00 доларів США (вартість Продукції) і дорівнює 22500,00 долар США.

Позивач зазначає, що 31 грудня 2015 року він направив на адресу Відповідача повідомлення про те, що право вимоги за Основним договором перейшло до ТОВ «БІЗНЕС-ІНІЦІАТИВА», яке Відповідач отримав 05 січня 2016 року. 15 січня 2016 року Відповідач отримав від Позивача вимогу про сплату боргу в розмірі 2462377,50 грн.

Згідно з пунктом 1.4. Договору відступлення права вимоги (цесії), укладеним 11 грудня 2015 року сторони домовились, що вимоги до Боржника можуть бути виставлені у гривні, по курсу НБУ на день виставлення вимоги.

За даними позивача, на час складення вимоги про сплату боргу, а саме: на 11 січня 2016 року НБУ встановив наступні офіційні курси гривні до іноземних валют: 100 доларів СІЛА дорівнює 2350,2697 гривні; 10 російських рублів - 3,2226 гривні.

Таким чином, на думку позивача, на час складання даної вимоги борг Відповідача за Основним договором склав 2462377,50 грн.: з яких сума основного боргу - 1933560,00 грн.; неустойка за порушення строків поставки - 528817,50 грн.

Позивач вважає, що Відповідач не виконав свого зобов'язання по сплаті боргу у сумі 2462377,50 грн, з яких: 6000000,00 російських рублів, що еквівалентно 1933560,00 грн.- сума основної заборгованості; 22500,00 російських рублів, що еквівалентно 528817,50 грн.- сума неустойки за порушення строків поставки, чим порушив права та законні інтереси Позивача та стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою..

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що основне зобов'язання виникло на підставі договору поставки, за яким в силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з п. 3.1-3.3 Контракту, товар поставляється на умова DAP м. Москва (по ІНКОТЕРМС - 2010), після підписання ОСОБА_4 технічної прийомки продукції. Датою поставки продукції вважається дата надходження продукції на склад покупця. Місце (адресу) відвантаження і назву вантажоотримувача покупець повідомляє продавцю за 20 днів до відвантаження. Покупець за 15 днів до початку відвантаження направляє продавцю дані, необхідні для оформлення товаросупроводжуючих документів.

Таким чином, ТОВ "ТрансМашГрупп" згідно вищевказаних умов контракту повинно було виконати ряд дій, для того, щоб відповідач мав можливість здійснювати поставку на умовах договору, згідно якого поставка здійснюється на умовах DAP м. Москва (по ІНКОТЕРМС - 2010), зокрема:

- направити повноважних представників для підписання ОСОБА_4 технічної прийомки товару;

- вказати місце (адресу) відвантаження і назву вантажоотримувача;

- надати дані, необхідні для оформлення товаросупроводжуючих документів.

Як зазначає відповідач, згідно до умов Контракту ним своєчасно було виготовлено продукцію. Станом на жовтень місяць 2013р. продукція була готова для здійснення зі сторони ТОВ «ТМГ» технічної прийомки на території Відповідача з метою складання відповідного ОСОБА_4 технічного приймання між сторонами та подальшої поставки (п. 6.3, п.3.1 Контракту). Але в порушення контрактних зобов'язань ТОВ «ТМГ» з невідомих причин не здійснило технічного приймання готової продукції. Також ТОВ «ТМГ» у супереч контрактних зобов'язань не направило на адресу Відповідача жодних повідомлень стосовно адреси відправлення та назви вантажоотримувача продукції, а також необхідний пакет документів.

Позивач вказане твердження відповідача не спростував, доказів, які б свідчили, що ним здійснювалися всі необхідні дії передбачені Контрактом для початку поставки товару суду не надав.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.613 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК), кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може біти відстрочене на час прострочення кредитора.

Таким чином, враховуючи порушення зі сторони ТОВ «ТМГ» контрактних зобов'язань та враховуючи норми чинного законодавства України, вини Відповідача, а відповідно і прострочення з його сторони виконання умов Контракту - відсутні. За даних обставин, посилання Позивача на п.9.4 Контракту є необгрунтованим та неправомірним, оскільки як зазначено вище, прострочення зі сторони Відповідача умов Контракту не було, а відповідно у контрагента не має жодних правових підстав вимагати повернення авансового платежу та немає права нараховувати штрафні санкції.

Також суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Аналогічний висновок зроблено Верховним судом України та зазначено у постанові по справі № 3-42гс12 від 02.10.2012 року.

Враховуючи той факт, що станом на 15.09.14р. (на момент укладення договору цесії між ТОВ «ТМГ» і ТОВ «ГолденСервіс» м.Москва РФ), Контракт укладений між Відповідачем і ТОВ «ТМГ» не був визнаний судом недійсним, або неукладеним чи розірваним, а також відсутнє рішення суду чи іншого органу про зобов'язання Відповідача здійснити повернення коштів на рахунок ТОВ «ТМГ», згідно до умов Контракту і вимог законодавства України - відповідно і не існувало у ТОВ «ТМГ» жодних правових підстав (права) вимагати у Відповідача сплати коштів у розмірі 6 000 000,00руб. РФ, отриманих останнім у вигляді авансового платежу.

Таким чином, на момент укладення договору цесії від 15.09.14р. у ТОВ «ТМГ» не існувало дійсної вимоги до Відповідача стосовно витребування 6 000 000,00руб. РФ.

Відповідно, а ні ТОВ «ГолденСервіс» м.Москва РФ, а ні Позивач (в подальшому уклавши договір цесії від 11.12.15р.) не мали і не можуть мати права вимагати від Відповідача сплати коштів у розмірі 6 000 000,00руб.РФ, а отже ,відповідно,і штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд, на підставі матеріалів справи та поданих сторонами доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, то суд зазначає наступне:

Відповідно до пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 N 10, за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 20.05.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя