ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р.Справа № 922/618/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будцентр Витязь", м. Харків
до Державного підприємства МОУ "Харківське управління механізації та будівництва" м. Харків 3 - тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, м. Київ
про визнання права власності за участю військової прокуратури Харківського гарнізону, м.Харків
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № б/н від 15.03.16,

прокуратури - ОСОБА_2, пос. № 035279 від 26.08.15, ;

3-ї особи - ОСОБА_3, довіреність № 30 від 30.12.15, Міністерство оборони України;

відповідача - ОСОБА_4 Бібі-Кули-огли, довіреність № 38 від 23.03.16,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будцентр Витязь", м. Харків звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства МОУ "Харківське управління механізації та будівництва" м. Харків, в якій просить суд визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Будцентр Витязь"(61200,м.Харків, пр.Московський ,247-б, код) право власності щодо рухомого майна крану баштового КБ-405-2А,заовдський номер №448 у частині необхідних витрат на поліпшення на суму 230 000,0грн.без ПДВ.

03.03.2016 на підставі автоматизованого розподілу сформовано справу № 922/618/16 та призначено суддю Присяжнюка О.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.03.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 17.03.2016 року о 11:00 годині.

17.03.2016року від Військової прокуратури сил антитерористичної операції військової прокуратури Харківського гарнізону надійшла заява про вступ у справу (вх.№8967).

17.03.2016 р. відповідач надав до суду клопотання (вх.№8940) про залучення до участі у справі в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України (03168,м.Київ, проспект Повітрофлотський, буд.6, код00034022)

В судовому засіданні, призначеному на 17.03.2016 року, було оголошено перерву по справі до 24.03.2016 року о 12:30 год.

23.03.2016року від Державного підприємства МОУ "Харківське управління механізації та будівництва" м. Харків надійшли заяви(вх.№41 та №42 ) про відвід судді Присяжнюка О.О., однак в судовому засіданні представник відповідача надав заяву, в подальшому зареєстровану через канцелярію господарського суду (вх.№9859) в якій останній відмовився від заяви про відвід судді Присяжнюка О.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.2016 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, а також судом було задоволено заяву Військової прокуратури Харківського гарнізону про вступ у справу та розгляд справи відкладено на 07.04.2016 року о 11:30.

30.03.2016 року до суду від Міністерства оборони України надійшла пояснювальна записка, в якій зазначено про неможливість надання суду технічного паспорту на баштовий кран КБ-405-2А у зв'язку з його передачею орендарю для роботи разом з баштовим краном також зазначено про те, що згідно Наказу МОУ № 827 від 29.11.2013 року проводиться ліквідаційна процедура ДП МОУ "Харківське управління механізації та будівництва".

07.04.2016 року до суду від позивача - ТОВ "Будцентр Витязь" надійшли письмові пояснення по справі стосовно заводського номеру баштового крану КБ-405, в яких він також просить суд долучити до матеріалів справи копію паспорту баштового крану КБ-405-2А та копію додаткової угоди №1 від 20.08.2007 року до договору оренди механізмів № 1/04 від 21.12.2004 року.

В судовому засіданні, призначеному на 07.04.2016 року, було оголошено перерву по справі до 11.04.2016 року о 15:00 год.

11.04.2016 року до суду від позивача - ТОВ "Будцентр Витязь" було надано заяву, в якій він просить суд долучити до матеріалів справи копію листа №440 від 07.08.2006 року, який було направлено на адресу позивача з вимогою про переукладання договору № 1/04 від 24.12.2004 року у зв'язку з його втратою.

11.04.2016 року до суду від позивача - ТОВ "Будцентр Витязь" надійшли письмові пояснення по справі щодо розірвання договору оренди №1/04 від 24.12.2004 року, в яких він просить суд долучити до матеріалів справи копію листа ЗАТ "Витязь" про розірвання договору оренди та лист ДП МОУ "Харківське управління механізації та будівництва" про погодження розірвання договору оренди та проханням про зберігання крану.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.04.2016 року розгляд справи було відкладено на 26.04.2016 року о 11:00.

Ухвалою господарського суду від 26.04.2016року клопотання прокурора та відповідача про продовження строку розгляду спору (вх.№ 14072) задоволено. Продовжено строк розгляду справи до 18 травня 2016 року. Розгляд справи відкладено до 17.05.2016року.

17.05.2016року через канцелярію господарського суду (вх.№16168) від позивача - ТОВ "Будцентр Витязь" надійшли письмові пояснення в яких позивач вказує на те, що предметом позовних вимог є право власності щодо рухомого майна баштового крану КБ-405-2А,заводський номер №448 у частині невід'ємних витрат на поліпшення на суму 230 000,0грн., вказана вимога розрахована позивачем на підставі Звіту з незалежної оцінки від 13 -15 .01.2016року суб'єкта оціночної діяльності , згідно якого ринкова вартість баштового крану КБ-405-2А,заводський номер №448 складає 269 235,0грн., у тому числі невід'ємні витрати на поліпшення , проведені ТОВ »Буд центр витязь» складають 230 000,0грн.

17.05.2016року через канцелярію господарського суду (вх.№16402) від позивача - ТОВ "Будцентр Витязь" надійшли письмові пояснення щодо розрахунку позовних вимог, в яких останній обґрунтовує заявлені позовні вимоги нормами ч.4 ст.778 ЦК України, та вказує, що згідно звіту з незалежної оцінки та відповідності нормам ч.4 т.778 ЦК України частка позивача складає 17/20 (320 000,0грн. : 269 235,0грн. = 0,854), що відповідає вартості витрат позивача на поліпшення речі.

17.05.2016року через канцелярію господарського суду (вх.№16194) від позивача - ТОВ "Будцентр Витязь" надійшло клопотання про призначення у справі№922/618/16 судової товарознавчої експертизи щодо ринкової вартості баштового крану КБ-405-2А,зав№448,рег№35941 на 13.01.2016року та невід'ємних поліпшень , що були проведені ТОВ »Буд центр ОСОБА_5» .

Представник позивача, присутній у судовому засіданні 17.05.2016 року, просив суд позовні вимоги задовольнити та визнати право власності щодо рухомого майна крану баштового КБ-405-2А у частині необхідних витрат на поліпшення на суму 230 000,0 грн., також підтримав клопотання про признання у справі судової товарознавчої експертизи.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.05.2016року заперечував проти заявлених позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву(вх.№8659 від 15.03.2016року), в яких зокрема вказував на те, що позивач незаконно на протязі декількох років намагається привласнити державне майно шляхом підробки документів, наявне майно входить до цілісного майнового комплексу Міністерства Оборони України та не є власністю відповідача , у зв'язку із чим просив суд у відзиві залишити позову без розгляду

Прокурор в судовому засіданні усно проти позову заперечував , вказав на його безпідставність та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи - Міністерства оборони України усно заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Прокурор та представник третьої особи проти клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи заперечували .

В судовому засіданні 17.05.2016року оголошено перерву з 12:30 до 16:00 години, з метою дослідження судом оригіналу огляду технічного стану баштового крану КБ-405 від 24.01.2005 року.

Господарський суд розглянувши клопотання, суд вважає за необхідне відмовити в її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає експертизу. Визначення поняття "судова експертиза " наводиться у ст.1 Закону України "Про судову експертизу": судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно з абз.2 п.2 ППВГСУ №4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В той же час у пункті 4 ППВГСУ №4 вказано, що якщо обставини справи свідчать про доцільність отримання пояснень спеціаліста з питань, що виникають під час розгляду справи, зокрема, з метою з'ясування її фактичних обставин, господарський суд може скористатися правом, наданим йому статтею 30 ГПК, і викликати відповідного спеціаліста для участі в судовому процесі, притому як у підготовці справи до розгляду, так і під час її розгляду. Виклик спеціаліста здійснюється ухвалою суду. Його пояснення подаються суду у вигляді висновку або в іншій прийнятній для суду письмовій формі.

Крім того, оцінюючи висновок експерта, господарський суд повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили і переваг щодо інших доказів ( частина п'ята ст. 42 та частина друга статті 43 ГПК України). Таким чином, господарський суд не вбачає дійсної потреби та доцільності у призначенні судової експертизи, оскільки в матеріалах справи містяться всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Враховуючи те, що нормист.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

В силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання позивача про призначення судової у справі, а тому у задоволенні даного клопотання суд відмовляє.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні в матеріалах справи документи на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Між Закритим акціонерним товариством Витязь (надалі Позивач) і Державним Підприємством Міністерства оборони України Харківське управління механізації та будівництва (надалі Відповідач) 24 грудня 2004 року укладено договір оренди №1/04, яким відповідач передав позивачу в оренду баштовий кран КБ-405, заводський номер №337 за фактичним технічним станом терміном до 23.12.2014 р.

В 2012 р. Закрите акціонерне товариство Витязь перетворене шляхом створення Товариства з обмеженою відповідальністю Будцентр Витязь, до якого перейшли всі права та обов'язки Закритого акціонерного товариства Витязь, про що проведено державну реєстрацію -04.07.2012 р.

Згідно з умовами п.1.1. договору орендодавець передає , а орендар приймає в оренду баштовий кран КБ-405, заводський №337, інвентарний №6225-87, реєстраційний №1100, по фактичному технічному стану.

Згідно з умовами п.1.2. договору технічний стан орендуємої техніки на момент передачі в оренду вказується в акті прийому передачі.

В п.3.1. договору, сторонами визначено, що передача орендуємої техніки здійснюється за актом пройма-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору(Додатко№1).Підписання акту прийому передачі свідчить про фактичне передання техніки в оренду.

Розділом четвертим договору, зокрема п.4.1.,4.2. договору визначено, що орендуєма техніка вважається передано. Орендатору з моменту підписання акта прийому передачі . Строк дії цього договору становить з 24 грудня 2004 року по 23 грудня 2014року включно.

Пунктом 11.3. договору сторонами визначено, що у випадку закінчення дії або розірвання договору , поліпшення здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можливо виокремити від орендованого майна , які не несуть шкоду визнаються власністю орендаря.

Невід'ємні покращення, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, являються власністю орендаря і підлягають, компенсації у випадку приватизації ( викупу) орендованого майна.

Згідно п.10.5 договору, сторонами визначено, що цей договір припиняє свою дію:

- закінчення строку, на який він був укладений

- приватизації (викупу) орендованого майна орендарем,

- загибелі орендованого майна,

- достроково за взаємною згодою сторін, або за рішенням господарського суду,

- банкротства орендаря, і в других випадках, прямо передбачених діючим законодавством України.

Додатковою угодою №1 від 20.08.2007 року до договору оренди механізмів №1/04 від 24.12.2004 року, сторони визначили предметом договору саме баштовий кран КБ-405, заводський номер №448,інв.№6225-87.

Як вбачається із технічного паспорту баштового крану КБ-405, заводський номер №448, зазначений кран із-за його неналежного технічного стану ще 16.07.1993 р. Харківським підрозділом Держтехнагляду заборонений до експлуатації, а 12.09.1994 р. з цих же підстав взагалі знятий з обліку в органах Держтехнагляду України.

Після підписання договору, враховуючи неналежний технічний стан об'єкту оренди, сторони 24.01.2005 р. провели спільний огляд крану, за наслідками чого складено, підписано та скріплено печатками акт його огляду та технічного стану, згідно якого:

підлягали заміні і замінено: крюк; стальний канат підйому вантажу; стальний канат підйому вантажу стріли; блоки; гідроштовхач №50 (1 шт.); гідроштовхач №16 (2 шт.); ходові колеса механізмів пересування (2 шт.); редуктор поворота башні; ходовий редуктор; підшипники іглових пар №3618 (16 шт.); підкоси (12 шт.);

підлягали встановленню і встановлено замість відсутніх: кінцевий виключатель обмежувача підйому вантажу; обмежувач вантажопід'ємності; анемометр; ручні противоугонні захвати; вказівник нахилу крану; кінцевий виключатель контролю за блокуванням кабіни управління; остіклення кабіни управління; крісло машиніста; командоконтролери ( 3 шт.); обігрівач кабіни; болти, гайки, шайби для кріплення секцій башти и стріли між собою; електродвигун повороту башти; кабель подачі електроенергії (гнучкий с мідними жилами);

підлягали ремонту і замінено: злектродвигуни(5шт.); заміна обмотки; контактори (5 шт ): пускачі (4 шт.); реле РЕВ 811 (2 шт.);

зачистка , обгрунтовка і фарбування : всіх металоконструкцій крану, які знаходились в стані корозії (копія акту міститься в матеріалах справи ).

28.01.2005 р. після спільного огляду сторонами та визначення неналежного технічного стану крану відповідач листом №21 від 28.01.2005 року, повідомив Позивача про те, що за умовами договору оренди №1/04 від 24.12.2004 р. ДП МО України Харківське управління механізації та будівництва зобов'язане проводити плановий і поточний ремонт орендованого механізму, усувати приховані дефекти, виявлення яких неможливе при передачі крану в оренду, проте, за відсутності у відповідача можливості провести ремонт переданого в оренду баштового крану КБ- 405 та замінити деталі і механізми, що вийшли із ладу, вказаним листом ДП МО України Харківське управління механізації та будівництва дало письмову згоду орендарю ЗАТ Витязь провести необхідний ремонт, доукомплектувати недостаючі вузли і агрегати, замінити деталі крану, що вийшли із ладу з метою приведення крану в технічно справний стан.

Цим же листом, Відповідач ДП МО України Харківське управління механізації та будівництва погодився, що всі невід'ємні покращення, які будуть проведені орендарем в процесі ремонту і відновлення крану визнаються власністю ЗАТ Витязь і підлягають компенсації.

На підставі проведених поліпшень та реконструкції об'єкту оренди, Позивач ; систематично проводив повне експертне дослідження баштового крану КБ-405 18.09.2007 р.; 20.09.2007 р.; 09.04.2009 р.; 21.04.2009 р.; 23.04.2009р.; 25.08.2011 р.; 31.08.2011 р.; 03.07.2012 р.; 16.09.2013 р.; 18.10.2013 р. і його технічно визнано робочим і наступний повний технічний огляд на продовження строку безпечної експлуатації має бути проведений 15.09.2016 р.

Поряд з цим з'ясовано, що 12.03.2012 р. позивач запропонував відповідачу розірвати договір оренди та припинити з 01.03.2012 року плату за оренду крану.

Листом від 12.03.2012 року №64 відповідач погодився на розірвання договору оренди баштового крану №1/04 від 24.12.20004 року, та просив залишити вищеозначений баштовий кран у позивача на тимчасове зберігання до моменту його реалізації без нарахування плати за зберігання.

12.03.2016 року між сторонами було підписано акт про прийняття позивачем на збереження баштового крану КБ-405А зав№448,інв.№6225-87, період зберігання сторонами визначено до моменту реалізації крану.

В цьому ж році Відповідачем розпочато процедуру комісійного списання баштового крану КБ-405 залишковою (переоціненою) вартістю 9084,63 грн. із бухгалтерського обліку підприємства, про що складено відповідний комісійний акт, копію якого передано Позивачу.

В жовтні 2014 р. від ДП МО Харківське управління механізації та будівництва до Позивача надійшла претензія голови ліквідаційної комісії №125 від 13.10.2014 р. із вимогою про повернення баштового крану КБ-405 в технічно справному і комплектному стані .

Наказом Міністерства оборони України №827 29 листопада 2013 року прийнято рішення про ліквідацію державного підприємства міністерства оборони України Харківське управління механізації та будівництва, створено ліквідаційну комісію та здійснюються ліквідаційні процедури.

В матеріалах справи міститься лист позивача від 16.07.2015 року за №21, в якому, зокрема позивач вказує на те, що останнім проводилися систематичні технічний огляд крану та його допуск до подальшої експлуатації з серпня 2006 року до цього часу, у зв*язку із чим запропонував створення спільної комісії із фахівців підприємств для визначення: технічного стану та вартості баштового крану КБ 405- 2А зав. №448 на теперішній час в зрівнянні з часом взяття його в оренду; вартості невід'ємних покращень цього крану, оцінки здійснених і належних ТОВ Будцентр Витязь на теперішній час; механізму розрахунків за невід'ємні покращення належні ТОВ ОСОБА_5.

В свою чергу відповідач листом №72 від 22.07.2015 року повідомив позивача, про необхідність повернення крана відповідачеві також вказував на те, що витрати понесені позивачем на вузли та агрегати дійсно повинні були бути понесені відповідачем, але оскільки на той час у відповідача були відсутні грошові кошти, затрати, які понесені позивачем компенсовані останньому за рахунок заниженої плати за оренду.

Враховуючи відмову Відповідача від комісійного визначення грошової оцінки належних підприємству невід'ємних покращень, механізму розрахунку між сторонами, Позивач уклав договір №1-31/01/-16 від 13.01.2016 р. із суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 (ЄДРПОУ НОМЕР_1), сертифікат ФДМУ №16595/14 від 20.06.2014р. кваліфікаційне свідоцтво МФ №5967 від 19.04.2015 р. про проведення незалежної оцінки крану баштовогоКБ-405-2А, заводський номер №448 на даний час.

Згідно звіту фахівця, ринкова вартість крану складає 269 235, 00 (двісті шістдесят дев'ять тисяч двісті тридцять п'ять) гривень, 00 коп. без ПДВ, у т.ч. невід'ємні поліпшення, проведені ТОВ Будцентр Витязь складають 230 000, 00 (двісті тридцять тисяч) гривень, 00 коп. без ПДВ.

У відповідності зі звітом фахівця, у вартості баштового крану КБ-405-2А, заводський ер №448, станом на 13.01.2016 р. значну частину, а саме 230 000, 00, 00грн. складають невід'ємні поліпшення, проведені ТОВ Будцентр Витязь.

В підтвердження заявлених позовних вимог позивач стверджує, що він за договором від 24 грудня 2004 року №1/04 отримав предмет, який за обліковими документами орендодавця формально значився як баштовий кран КБ-405, заводський номер №448, тоді як фактично за технічними документами об'єкт оренди являв собою розукомплектований, непридатний до експлуатації виріб, що більш як 10 років був знятий з відповідного обліку і експлуатації в уповноважених підрозділах технагляду України, також посилається на акт комісійного списання баштового крану КБ-405 залишковою оціненою) вартістю 9084,63 грн.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач зазначає, що внаслідок проведених ТОВ ОСОБА_5 переробки, реконструкції та невід'ємних поліпшень баштового крану КБ-405-2А, заводський номер №448 на суму 230 000, 00гривень, відбулось повне відтворення раніше непридатного до використання за призначенням понад 10 років забороненого до експлуатації баштового крану, тобто створення нової речі, позовні вимоги обґрунтовує нормами ст.15,ст..16, ч.4 ст.778, Цивільного кодексу України та ст.23 Закону України « Про оренду державного та комунального майна».

При вирішенні вказаного спору суд, аналізуючи надані докази та оцінюючи їх у сукупності керувався наступним.

Відповідно до приписів ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця (частина 3 статті 773 цього ж Кодексу). Статтею 778 Цивільного кодексу України унормовано правові підстави та наслідки поліпшення наймачем речі, переданої у найм. За приписами цієї норми наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 цього Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що зазначений Закон регулює, зокрема, організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності

З наведено вбачається, що чинним законодавством України передбачена, зокрема, можливість наймача стати співвласником майна, що перебуває у державній формі власності, у випадку, коли в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ .

Згідно частини 1 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди.

Частиною 4 статті 778 ЦК України встановлено, що якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що право власності в орендаря може виникнути виключно на ті поліпшення, які можливо відокремити від об'єкта оренди без завдання йому шкоди.

При цьому, проведення орендарем реконструкції (поліпшення) майна не є підставою для визнання права спільної власності на орендоване майно.

Водночас, в діловій практиці під поліпшеннями орендованої речі розуміється проведення певних її змін, завдяки яким істотно покращується її стан, корисність, комфортабельність, зовнішній вигляд тощо у порівнянні з тим станом, в якому річ знаходилася до передачі наймачеві (наприклад, проведення ремонту найнятого приміщення, встановлення на автомобілі додаткових приладів тощо). Здійснення поліпшень треба відрізняти від проведення наймачем ремонту, в результаті якого відновлюються якісні характеристики майна, втрачені ним під час найму.

Також, законодавство України не містить визначення ознак "нової речі", надавши право правозастосовним органам, в тому числі і судам, тлумачити це поняття виходячи із конкретних обставин справи. На думку суду, при тлумаченні змісту цього поняття слід виходити із характеру поліпшення і тих змін речі, які ними обумовлені. Зокрема, якщо відновлюються якісні характеристики майна, що були ним втрачені внаслідок найму, то в даному випадку нова річ не створюється. В той же час, якщо поліпшення призвели до якісних змін речі, зокрема, покращився її стан, корисність, комфортабельність, зовнішній вигляд, значно збільшилась вартість найманого майна є підстави розглядати такі поліпшення, що призвели до створення нової речі. Саме на таких позиціях стоїть судова практика про розгляді спорів, що виникають із договорів найму. Зокрема, Вищий господарський суд по справах № 20-5/431 від 5 березня 2008 року, № 7/284 від 21 грудня 2006 року в якості ознак, що характеризують поліпшення, які призвели до створення нової речі, визначив "...суттєве збільшення вартості майна, його корисність, в порівнянні зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу", а в постанові по справі № 20-4/272 від 05 листопада 2008 року вказав, що новою є річ "... яка має істотно інші ознаки у порівнянні з попереднім об'єктом найму (оренди)".

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші, цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. По суті річчю є все те, за допомогою чого можна задовольнити ту чи іншу потребу і з приводу чого виникають цивільні правовідносини. Річчю можуть бути предмети природного походження, або створені в результаті різноманітної діяльності людини. За законодавством України речі є рухомі та нерухомі. До останніх належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельних ділянках переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, у розумінні приписів наведених норм, у разі, коли внаслідок здійснених наймачем за згодою наймодавця поліпшень орендованого майна було створено нову річ, тобто річ, яка має істотно інші ознаки у порівняні із попереднім об'єктом найму, то наймач стає її співвласником, якщо інше не встановлено договором оренди або законодавством. (Постанова ВГСУ від 29.05.2014 у справі № 16/5025/879/12, Постанова ВГСУ від 14.05.2014 у справі № 5006/32/211пн/2012).

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок поліпшення позивачем баштового крану КБ-405,заводський номер №448, нової речі створено не було, а самі лише обставини покращення стану вищевказаного крану, понесення витрат на необхідні поліпшення та інші ремонтні роботи не можуть бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі.

Згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Серед способів захисту цивільних прав та інтересів, закріплених у ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, зокрема, визнання права.

До вимог ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Як було з*ясовано судом, пунктом 11.3 договору сторонами передбачено, що позивач може набути право власності тільки на невід'ємні поліпшення які підлягають компенсації у випадку приватизації (викупу) орендованого майна.

Однак, позивачем не доведено, що проведені останнім невід'ємні поліпшення, призвели до створення нової речі внаслідок проведення ремонтних робіт орендованого баштового крану КБ-405,заводський номер №448.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Суд критично сприймає заперечення відповідача стосовно невідповідності заводських номерів орендованого крану. Згідно із договором оренди №1/04 від 24.12.2004 року відповідачем було передано , а позивачем було прийнято в оренду баштовий кран КБ-405,заводський номер№337, так позивачем в позовній заяві вказано баштовий кран КБ-405,заводський номер№448, аналогічні реквізити ,а саме заводський номер №337,інвентарний №6225-87,реєстраційний №1100 зазначено у двосторонньому акті огляду технічного стану баштового крану КБ-405 від 24.01.2005 року, про те матеріалах справи міститься додаткова угода №1 від 20.08.2007 року до договору оренди механізмів №1/04 від 24.12.2004 року, згідно якого, сторони визначили предметом договору саме баштовий кран КБ-405, заводський номер №448,інв.№6225-87. Більш того, судом також встановлено, що в акті прийому - передачі орендованого майна; акті дослідження технічного стану баштового крану КБ-405; листі погодженні здійснення невід'ємних покращень; листах - про розірвання договору оренди з .02.2012 р.; акті приймання-передачі баштового крану на зберігання 12.03.2012 р. та листуванню між позивачем та відповідача , мова йде саме про баштовий крану КБ-405 із інвентарним номером №6225-87 та заводським номером №448.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не доведено правомірності своєї позиції та зважаючи на безпідставність заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_7