ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р.Справа № 915/1830/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Богатир К.В., Мирошниченко М.А.

секретар судового засідання Мельник Ю.М.

за участю:

від ТОВ «Компанія ЛАН» - ОСОБА_1, довіреність № 0502-04 від 05.02.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 09.12.2015

у справі № 915/1830/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН»

до відповідача ОСОБА_2 господарства «Конвалія»

про стягнення 120 329,57 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН» (далі ТОВ «Компанія ЛАН») звернулась до господарського суду Миколаївської області із позовом до ОСОБА_2 господарства «Конвалія» (далі ФГ «Конвалія») про стягнення 120329,57 грн., з яких: 68183,29 грн. збитків від інфляції, 4107,86 грн. - 3% річних, 48038,42 грн. пені, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати за товар поставлений за Договором поставки сільськогосподарської техніки №220413-01-Т від 22.04.2013.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 09.12.2015 позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ФГ «Конвалія» на користь ТОВ «Компанія ЛАН» 68183,29 грн. збитків від інфляції, 4107,86 грн. - 3% річних та 1084,37 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «Компанія ЛАН» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Миколаївської області від 09.12.2015 по справі №915/1830/15 скасувати в частині відмови у задоволені позову щодо стягнення пені та прийняти в цій частині нове рішення.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що строк позовної давності щодо стягнення пені не сплив, оскільки відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривалась пред'явленням 31 жовтня 2014 року позову до відповідача у справі №921/1217/14-г/15, а нарахування пені відповідно до п. 7.3. Договору №220413-01-Т від 22.04.2013, строком не обмежується та припиняється в день виконання зобов'язання.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Лавриненко Л.В. судді Філінюк І.Г., Пироговський В.Т.) від 18.01.2016 апеляційну скаргу ТОВ «Компанія ЛАН» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.02.2016 об 11:30.

24.02.2016 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 15.03.2016 об 11:00 год.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Лавриненко Л.В. з 10.03.2016 та перебуванням судді учасника колегії ОСОБА_3 у відпустці з 09.03.2016 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2016, ухвалою суду від 15.03.2016 апеляційна скарга ТОВ «Компанія ЛАН» прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді Богатир К.В., Мирошниченко М.А. та призначена до розгляду на 20.04.2016 о 10:00 год.

У звязку з перебуванням у відрядженні головуючого судді Філінюка І.Г. з 18.04.2016 по 22.04.2016 ухвалою суду від 11.04.2016 розгляд апеляційної скарги ТОВ «Компанія ЛАН» у справі № 915/1830/15 відкладено на 26.04.2016 о 12:00.

26.04.2016 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладено на 11.05.2016 о 14:00 годині.

У судове засідання 11.05.2016 зявився представник позивача, який доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 господарства «Конвалія» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.04.2013 між ТОВ «Компанія ЛАН» та ФГ «Конвалія» укладений Договір поставки сільськогосподарської техніки №220413-01-Т, за яким позивач зобовязується поставити відповідачу сільськогосподарську техніку (далі - товар), а відповідач зобовязується прийняти товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором грошову суму. Найменування товару: зернозбиральний комбайн TUCANO 320 з двохступеневим редуктором оборотів молотильного барабана - 1 шт. та зернова жатка С 600 контур - 1 шт.

Пунктом 2.3 Договору, зазначено, що сума в гривнях, яку відповідач повинен сплатити позивачу, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості товару в євро на курс продажу ЄВРО на Міжбанківській валютній біржі (за інформацією Українського фінансового сервера http://index.minfin.com.ua), який буде встановлений на день, що передує дню фактичної оплати вартості товару. Положення цього пункту застосовуються при збільшені курсу євро до гривні на 0,1 і більше %. У випадку зниження курсу продажу ЄВРО до гривні на 0,1 і більше % на Міжбанківській валютній біржі (за інформацією Українського фінансового сервера http://index.minfin.com.ua), який буде встановлений на день, що передує дню фактичної оплати вартості товару, еквівалент у ЄВРО буде визначатися згідно курсу зазначеного в пункті 2.1. цього Договору.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, ТОВ «Компанія ЛАН» 31.10.2014 звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з ФГ «Конвалія» заборгованості за договором поставки сільськогосподарської техніки №220413-01-Т від 22.04.2013, яка складається з 165493,5 грн. основного боргу, 7198,33 грн. - 3% річних та 43855,72 грн. пені.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 19.01.2015 по справі №921/1217/14-г/15, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2015, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Отже, рішенням господарського суду Тернопільської області від 19.01.2015 по справі №921/1217/14-г/15 встановлено прострочення виконання відповідачем зобовязання у сумі 165493,5 грн. та були задоволені вимоги ТОВ «Компанія ЛАН» про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7198,33 грн. за період з 16.12.2013 по 09.12.2014 та пені у розмірі 43855,72 грн. за період з 16.12.2013 по 09.12.2014.

08.10.2015 відповідач, на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 19.01.2015, сплатив позивачу 165493,5 грн. основного боргу, 43855,72 грн. пені та 7198,33 грн. - 3% річних.

У звязку з невиконанням зобовязання з боку відповідача, ТОВ «Компанія ЛАН» звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ФГ «Конвалія» 68183,29 грн. збитків від інфляції, 4107,86 грн. 3% річних та 48038,42 грн. пені до повного виконання грошового зобов'язання.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 названого Кодексу унормовано, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, за приписами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні наведеного припису наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що нараховуються на суму боргу, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, норма статті 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Наведене відповідає правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010 у справі №10/25, від 14.11.11 у справі №12/207, та узгоджується з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.13 №14.

В ході розгляду спору місцевий господарський суд вірно встановив, з підтвердженням матеріалами справи, факт неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання з погашення заборгованості, а відтак визнав підставним нарахування і стягнення з відповідача заявлених інфляційних втрат у сумі 68183,29 грн. та 3% річних у розмірі 4107,86 грн.

Відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення пені, місцевий господарський суд зазначив, що ця вимога предявлена поза межами річного строку позовної давності, проте колегія суддів апеляційної інстанції зазначає що це посилання суду є неправомірним з огляду на неправильне застосування ст. 260-261 ЦК України.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, розділом 7 Договору сторони передбачили відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором у вигляді сплати пені.

Зокрема, пунктом п. 7.3 Договору сторони погодили, що нарахування пені строком не обмежується та припиняється в день виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені)

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. З ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України, днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області стягнуто з відповідача основний борг в розмірі 165 493,50 грн., пеня за період з 16.12.2013 по 09.12.2014 (включно) в сумі - 43 855,72 грн., 3% річних за період з 16.12.2013 по 09.12.2014 (включно) в сумі - 7 198,33 грн.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, річна позовна давність по стягненню пені перервалась 31 жовтня 2014 року та з 01 листопада 2014 року перебіг позовної давності почався заново.

Звертаючись з позовом, позивачем нараховано пеню з 10.12.2014 (згідно з рішенням господарського суду Тернопільської області від 19.01.2015 року з відповідача стягнено пеню по 09.12.2014 року включно) по 07.10.2015 року (08.10.2015 року відповідачем сплачено суми стягненні згідно з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.01.2015) в сумі - 48 038,42 грн.

За приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. Тобто, пеня обчислюється за кожний день прострочення виконання зобовязання, від першого для прострочки до того дня, коли зобовязання буде виконано.

Таким чином, право на отримання неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобовязання 10.12.2014 виникає у позивача на наступний день 11.12.2014р., та строк позовної давності спливає 11.12.2015, право на отримання неустойки 11.12.2014 виникає в наступний день 12.12.2014, та строк позовної давності щодо стягнення пені за 11.12.2014 спливає 12.12.2015, тобто, строк позовної давності, щодо стягнення пені повинен обраховуватися відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, окремо щодо кожного періоду (дня) її нарахування.

Позивач звернувся з вимогами щодо стягнення пені з 10.12.2014 по 07.10.2015, таким чином перебіг строку позовної давності, щодо вимог про стягнення пені за день прострочення виконання зобовязання - 10.12.2014. почався 11.12.2014 та спливає 11.12.2015 відповідно, термін спливу строку позовної давності щодо стягнення пені за наступні дні є наступним днем, після 11.12.2015.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до господарського суду Миколаївської області 28.10.2015 про що свідчить дата поштового штемпеля підприємства зв'язку на конверті, тобто в межах строку позовної давності щодо стягнення пені за вищевказаний період.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення пені з 10.12.2014 року по 07.10.2015 року в сумі 48 038,42 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, та рішення господарського суду Миколаївської області від 09.12.2015 в цієї частині підлягає скасуванню.

Враховуюче викладене, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН» підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 09.12.2015 у справі № 915/1830/15 підлягає скасуванню в частині відмови від задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, з винесенням нового рішення про задоволення позову в цієї частині.

Керуючись ст.ст. 99,

101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН» - задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 09.12.2015 у справі №915/1830/15 в частині відмови від задоволення позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 48038,42 грн. скасувати і прийняти нове рішення, виклавши резолютивну частину рішення в наступний редакції:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 господарства «Конвалія», 55401, Миколаївська область, Братський район, смт. Братське, вул. Бенардоса, 10 ( відомості про банківські реквізити відсутні, код ЕДРПОУ 31518719) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН», 46027, м. Тернопіль, вул. С.Будного, 4а (відомості про банківські реквізити відсутні, код ЕДРПОУ 32941987) - 68183,29 грн. збитків від інфляції, 4107,86 грн. 3% річних, 48038,42 грн. - пені, 1804,94 грн.- судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 господарства «Конвалія», 55401, Миколаївська область, Братський район, смт. Братське, вул. Бенардоса, 10 ( відомості про банківські реквізити відсутні, код ЕДРПОУ 31518719) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛАН», 46027, м. Тернопіль, вул. С. Будного, 4а (відомості про банківські реквізити відсутні, код ЕДРПОУ 32941987) - 1985,44 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати накази з зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 13.05.2016.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя К.В. Богатир

Суддя М.А. Мирошниченко