ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Справа № 912/4768/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кривди Д.С. - головуючого (доповідача), Борденюк Є.М., Малетича М.М.,
за участю представників:
позивачаБуров С.В., представник,
відповідачаІванова І.А., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДержавного підприємства "Оникіївське лісове господарство"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016
у справі№ 912/4768/15 Господарського суду Кіровоградської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агротех"
доДержавного підприємства "Оникіївське лісове господарство"
простягнення 150 000 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротех" звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" завданої шкоди в розмірі 150000 грн.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13.01.2016 (суддя Балик В.М.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 (судді: Березкіна О.В. - головуючий, Дармін М.О., Подобєд І.М.), позов задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" Кіровоградська область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" 150000 грн завданої шкоди, а також 2250 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Скаргу мотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу позивач спростовує її доводи і просить постанову залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановили суди попередніх інстанцій, 20.10.2012 о 21 год. 30 хв., рухаючись по вулиці Чкалова у селі Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області, водій Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" ОСОБА_8, керуючи автомобілем ВАЗ 21214, номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності відповідачеві, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння не дотримався безпечної швидкості руху і допустив зіткнення з автомобілем "TOYOTA HILUX 2.5 L", номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Агротех", чим порушив вимоги пунктів 2.5, 13.1 Правил дорожнього руху України.

У результаті даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як встановлено Звітом від 20.02.2013 № 39/13 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 158764,86 грн.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2012 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн на користь держави.

На момент ДТП ОСОБА_8 перебував у трудових відносинах з ДП "Оникіївське лісове господарство", де працював на посаді водія, що підтверджено наказом ДП "Оникіївське лісове господарство" про прийняття на роботу від 10.10.2012 № 29-к та звітом форми №1-ДФ Малиновської МДПІ за 4 квартал 2012 року. Наказом від 10.01.2013 № 4-к ОСОБА_8 звільнено з роботи за угодою сторін.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та довідкою начальника ВРЕР ДАІ з обслуговування Новоархангельського, Добровеличківського, Новоукраїнського районів УМВС України в Кіровоградській області № 543 від 29.05.2013 автомобіль НОМЕР_4 зареєстрований на ДП "Оникієвське лісове господарство".

Також суди встановили, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2015 за результатами нового розгляду цивільної справи №387/203/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" до Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" та ОСОБА_9 про відшкодування шкоди стягнуто з Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" та ОСОБА_9 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди кошти в сумі по 74741,52 грн з кожного та розподілено судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.09.2015 рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2015 в частині стягнення з Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" 74741,52 грн у відшкодування шкоди і 747,41 грн судових витрат скасовано із закриттям провадження, оскільки в одному провадження об'єднані позовні вимоги, які не є взаємопов'язаними і підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.09.2015 рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22.06.2015 в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" 74741,52 грн у відшкодування шкоди змінено, стягнуто з ОСОБА_9 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" 8764,86 грн у відшкодування шкоди.

За таких обставин позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" завданої шкоди у сумі 150000 грн, посилаючись на те, що відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, та його недбалість сприяла скоєнню дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого позивачу заподіяна матеріальна шкода.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що власник джерела підвищеної небезпеки - Державне підприємство "Оникіївське лісове господарство", не довів факту забезпечення ним належної схоронності джерела підвищеної небезпеки у неробочі дні з метою недопущення його експлуатації, зокрема, працівниками (у тому числі і водієм), внаслідок чого водій ОСОБА_8 20.10.2012 використав автомобіль поза межами робочого часу та у нетверезому стані, що, як наслідок, призвело до ДТП, у результаті якої пошкоджено автомобіль, належний на праві власності позивачеві. Таким чином, за висновком судів, відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну шкоду на підставі частини 4 статті 1187 Цивільного кодексу України.

За змістом частини 4 статті 1187 Цивільного кодексу України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, власник або інший володілець джерела підвищеної небезпеки також може бути притягнений до відповідальності, якщо буде доведено, що неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця). Наприклад, якщо особа не здійснювала належної охорони транспортного засобу або іншого об'єкту, залишила незакритими двері автомобіля тощо. В такому випадку до відповідальності притягуються як володілець джерела підвищеної небезпеки, так і особа, яка неправомірно заволоділа небезпечним об'єктом, у частці, яка визначається за рішенням суду з врахуванням обставин, що мають істотне значення - ступеня вини володільця об'єкта у недбалому ставленні до його зберігання, величини завданої шкоди, матеріального становища сторін тощо.

В п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (із змінами та доповненнями) №6 від 27.03.1992 роз'яснено, що володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

Суди попередніх інстанцій прийняли до уваги, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.09.2015 у цивільній справі № 387/203/14-ц встановлено, що власник джерела підвищеної небезпеки - Державне підприємство "Оникіївське лісове господарство" в особі його директора, не забезпечив належного контролю за використанням джерела підвищеної небезпеки водієм ОСОБА_8, не вжив заходів для запобігання аварійності при використанні джерела підвищеної небезпеки. Зазначені обставини дозволили водієві ОСОБА_8 20.10.2012 використовувати автомобіль поза межами робочого часу та у нетверезому стані, що як наслідок - призвело до ДТП, у результаті якого пошкоджено автомобіль, належний на праві власності позивачеві.

При цьому суди врахували, що докази на підтвердження здійснення викрадення ОСОБА_8 автомобіля НОМЕР_4, належного відповідачеві, останнім не подавались, а відтак відповідач не довів факту забезпечення ним належної схоронності джерела підвищеної небезпеки у неробочі дні з метою недопущення його експлуатації, зокрема, працівниками (у тому числі і водієм).

Таким чином, суди першої і апеляційної інстанцій встановили та дослідили обставини збереження джерела підвищеної небезпеки, які мають суттєве значення для правильного застосування норм матеріального права та вирішення даного спору по суті, і дійшли обґрунтованого висновку щодо покладення відповідальності за заподіяну шкоду також і на Державне підприємство "Оникіївське лісове господарство" на підставі частини 4 статті 1187 ЦК України у зазначеному судом першої інстанції розмірі.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, вищенаведених висновків судів попередніх інстанції не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судами оцінки доказів у справі та намагання довести інші обставини, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, в той час як згідно з вимогами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження відповідача про наявність підстав для припинення провадження у справі відповідно до частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки місцевим та апеляційним господарськими судами вказані доводи перевірені, надано їм оцінку та відхилено з наведенням відповідного обґрунтування.

Так, суди попередніх інстанцій встановили, що ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 14.08.2013 у справі № 912/853/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех" до Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" про стягнення 158764,86 грн залучено до участі у справі в якості іншого відповідача ОСОБА_9 та припинено провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Відповідно до частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Водночас суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що суб'єктний склад учасників судового процесу у справі № 912/4768/15 не є тотожним суб'єктному складу учасників судового процесу у справі № 912/853/13, провадження у якій припинено ухвалою від 14.08.2013, оскільки фізична особа ОСОБА_8 не є відповідачем у справі № 912/4768/15.

За таких обставин, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів визнає, що апеляційним господарським судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, тому підстави для скасування переглянутої постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Оникіївське лісове господарство" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі №912/4768/15 залишити без змін.

Головуючий Д. Кривда

Судді Є. Борденюк

М. Малетич