ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.16р. Справа № 904/2602/16

За позовом Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

до Приватного підприємства "МЕТАЛ ІНДАСТРІ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 14 827,98 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. №9/6-206 від 02.12.2015)

від відповідача: ОСОБА_2В - представник (дов. б/№ від 04.01.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Управління поліції охорони в Дніпропетровській області звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "МЕТАЛ ІНДАСТРІ" про стягнення 14 827,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на охорону об'єкта постами фізичної охорони Управління поліції охорони в Дніпропетровській області №11 від 01.12.2015, в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2016 порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 12.05.2016.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 12.05.2016 на 25.05.2016.

25.05.2016 представник позивача подав уточнення до позовної заяви, яким просив суд стягнути з відповідача основну дебіторську заборгованість у сумі 13 863,96 грн., пеню у сумі 902,49 грн., 3% річних у розмірі 61,53 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Відповідач в судовому засіданні подав заяву про затвердження мирової угоди, якою просив суд затвердити мирову угоду та припинити провадження у справі відповідно до п. 7 ст. 80 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву, якою заперечив проти укладання мирової угоди з відповідачем, в зв'язку із чим просив суд розглядати справу по суті. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Оскільки мирова угода не підписана позивачем суд не вбачає підстав для її затвердження та припинення провадження по справі.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2015 між Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області (охорона - позивач) та Приватним підприємством "МЕТАЛ ІНДАСТРІ" (замовник - відповідач) укладено договір на охорону об'єкта постами фізичної охорони Управління поліції охорони в Дніпропетровській області №11, відповідно до умов якого позивач зобов'язується здійснювати охорону громадського порядку на об'єкті шляхом візуального нагляду, без майнової відповідальності, згідно дислокації (додаток № 1 до договору) за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 1а, силами одного співробітника поліції охорони Дніпропетровського міського відділу Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області. За додатковим зверненням замовника охорона може здійснювати охорону об'єкту в години не вказані в договорі, за що замовник сплачує кошти згідно акту виконаних робіт. Замовник зобов'язується виконувати передбачені договором правила майнової безпеки і сплатити охороні встановлену плату.

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна послуг за цим договором є договірною і зазначається сторонами "Протоколу узгодження договірної ціни" (додаток №3) - за годину охорони.

Вартість охоронних послуг розраховується сторонами на підставі дислокації (додаток №1 до договору), відповідно до кількості годин надання цих послуг та їх вартості (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.4. договору встановлено, що оплата за охорону відповідно до визначених тарифів та кількості годин охорони здійснюється щомісячно платіжними дорученнями замовника, що здаються в установу банку не пізніше 10 днів до початку наступного місяця.

Відповідно до п. 3.5. договору, акт виконаних робіт підписується сторонами в кінці кожного календарного місяця, а також по закінченні терміну дії договору.

Якщо одною із сторін акт виконаних робіт не підписаний на протязі трьох днів і письмово не повідомлена другій стороні причина то акт виконаних робіт вважається підписаним, а претензій до охорони замовник не має.

01.12.2015 між сторонами було укладено протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони, відповідно до якого договірна ціна становить 46,68 грн. за одну годину охорони кожним працівником поліції охорони (а.с. 32).

На виконання умов укладеного договору, позивач у грудні 2015 надав відповідачу послуги з охорони об'єкта на загальну суму 13 863,96 грн., про що свідчить наявний в матеріалах справи акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг за грудень 2015 № 11-0000003 від 31.12.2015. Як зазначено у даному акті, претензій по якості та об'єму виконаних робіт/послуг замовник до виконавця не має (а.с. 33).

Відповідач за надані позивачем послуги в повному обсязі та у встановлений договором строк не розрахувався, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 13 863,96 грн., що і є причиною даного спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Предметом спору у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором про надання послуг.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання відповідача щодо оплати послуг передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Враховуючи умови п. 3.4. договору, строк оплати послуг є таким , що настав 21.12.2015.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 13 863 грн. 96 коп. підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 6.1. договору, у випадку несвоєчасної (неповної) сплати за охорону об'єкта нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ суми простроченої плати за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 6.1. договору, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 902,49 грн. за період з 21.12.2015 - 15.03.2016 (54 дні прострочення).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем було невірно визначено день початку прострочення зобов'язання та розпочато нарахування пені починаючи з 21.12.2015, тоді як прострочка виконання зобов'язання з оплати виникла лише 22.12.2015.

Крім того, судом встановлено, що при визначенні кількості днів у заявленому періоді нарахування пені (з 21.12.2015 - 15.03.2016), позивачем було допущено помилку та здійснено нарахування пені за 54 дні, проте визначений позивачем період прострочення - 86 днів.

Відповідно до перерахованого судом розрахунку пені за період з 22.12.2015 - 15.03.2016 (85 днів) вбачається, що до стягнення підлягає пеня загальною сумою 1417 грн. 16 коп., проте відповідно до п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року встановлено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи, що перерахована судом сума пені перевищує суму, яка заявлена позивачем до стягнення та з огляду на те, що у суду відсутнє право виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі, який заявлено позивачем на загальну суму 902,49 грн.

Також, позивачем нараховано 3% річних за період з 21.12.2015 по 15.03.2016 у сумі 61,53 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем було невірно визначено день початку прострочення зобов'язання та розпочато нарахування 3% річних починаючи з 21.12.2015, тоді як прострочка виконання зобов'язання з оплати виникла лише 22.12.2015.

Крім того, судом встановлено, що при визначенні кількості днів у заявленому періоді нарахування 3 % річних (з 21.12.2015 - 15.03.2016), позивачем було допущено помилку та здійснено нарахування 3% річних за 54 дні, проте визначений позивачем період прострочення - 86 днів.

Відповідно до перерахованого судом розрахунку 3% річних за період з 22.12.2015 - 15.03.2016 (85 днів) вбачається, що до стягнення підлягають 3% річних загальною сумою 96,52 грн. Проте враховуючи, що перерахована судом сума річних перевищує суму, яка заявлена позивачем до стягнення та з огляду на те, що у суду відсутнє право виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі, який заявлено позивачем на загальну суму 61,53 грн.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного підприємства "МЕТАЛ ІНДАСТРІ" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, 9/12, код 39956937) на користь Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (49600, м. Дніпропетровськ, вул. Короленка, 4, код 40109168) 13863 грн. 96 коп. основної заборгованості, 902 грн. 49 коп. - пені, 61 грн. 53 коп. 3% річних та 1378 грн. судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.05.2016

Суддя ОСОБА_3