КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 925/15/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Татаринов О.С.

від відповідача - Пилипенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Янакофф» на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.02.2016 (суддя Дорошенко М.В. )

за позовом Приватного підприємства «Янакофф»

до Комунального підприємства «Аеропорт Черкаси»

про зобов`язання внести зміни до договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП «Янакофф» звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовом до КП «Аеропорт Черкаси».

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.02.2016 в задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 25.02.2016 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи апеляційнва скарга була передана для розгляду колегії суддів у склаладі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 апелянту відновлено строк для подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В. на 19.04.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні 19.04.2016 по справі оголошено перерву до 17.05.2016, відповідно до ст. 77 ГПК України.

Представники позивача та відповідача в судові засідання з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до вирішення спору по справі № 925/1842/15 про розірвання договору оренди від 05.06.2008.

Колегія суддів, вивчивши доводи клопотання, заслухавши думку представника відповідача, яка заперечила стосовно його задоволення, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки як вбачається із тексту рішення суду, постановленого місцевим судом в рамках розгляду справи 925/1842/15, факти, встановлені при вирішення спору щодо розірвання договору оренди не мають відношення для розгляду даного спору та не впливають на оцінку доказів при вирішення спору за позовом про внесення змін до договору оренди.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

05.06.2008 Комунальне підприємство "Аеропорт Черкаси" як орендодавець Приватне підприємство "Янакофф" як орендар в особі уповноважених їх установчими документами (статутами) уклали договір оренди об'єкта нерухомості №14.

Згідно з пунктами 1.1 - 1.3 договору № 14 орендодавець зобов'язався у порядку та на умовах визначених цим договором, передати орендареві, а останній зобов'язався прийняти у строкове платне користування на підставі результатів конкурсу приміщення насосної ПММ, площею 61.6 кв. м., вартістю станом на 02.04.2008 у сумі 21157 грн., що належить до міської комунальної власності і знаходиться по вул. Смілянській, 168 у м. Черкаси.

Відповідно до п. 3.3 договору № 14 об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі.

Пунктом 4.1 договору № 14 визначено, що цей договір укладено на термін з 05.06.2008 по 05.06.2018 і вступає в дію з дати приймання об'єкта за актом приймання - передачі.

У пункті 10.1 договору № 14 його сторони передбачили, що цей договір підлягає за згодою сторін нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з пунктом 10.2 договору № 14 останній набуває чинності в момент, визначений у пункті 3.3 цього договору, а якщо договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації - у момент, визначений у пункті 10.1 договору.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що відповідачем залишені без уваги пропозиції позивача щодо підписання додаткової угоди про внесення змін до договору оренди об'єкта нерухомості від 05.06.2008 № 14, а самого проекту додаткової угоди - без підписання.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання вказаного положення в момент вчинення правочину, а також частин другої, третьої, п'ятої, шостої ст.203 Цивільного кодексу України є підставою для недійсності правочину (ст.215 Цивільного кодексу України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із тексту позовної заяви та підтверджено усними поясненнями представника позивача, вимоги останнього зводяться до того, що запропоновані ним у додатковій угоді від 30.12.2015 зміни до договору № 14 полягають у зміні строку його дії шляхом викладення пункту 4.1 цього договору в наступній редакції: "Договір оренди укладено на термін 2 роки 11 місяців з дня підписання сторонами додаткової угоди".

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з приписами частини 2 статті 793 та статті 794 Цивільного кодексу України, у редакції, чинній на момент укладення договору, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації.

Пунктом 8 постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» вирзначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину.

Статтею 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, договір № 14, як такий, що укладався строком більше ніж на три роки, в силу статей 793 та 794 Цивільного кодексу України підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, проте фактично його нотаріальне посвідчення і державна реєстрація не були проведені, що означає про нікчемність (недійсність) договору №14 в силу статті 220 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином договір №14 як недійсний договір не створює юридичних наслідків, тому до нього не можуть вноситися зміни за рішенням суду.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду обгрунтованих та допустимих доказів на підтвердження законності своїх вимог та наявність вмотивованих підстав для внесення змін до договору оренди, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зауваження апелянта стосовно того, що до вказаних правовідносин необхідно застосовувати норму спеціального законодавства, що регулює права та обов`язки сторін щодо оренди комунального майна, а саме ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до ст. 12 якого нотаріальне посвідчення вказаного договору оренди (станом на дату підписання спірного правочину) не є обов`язковим, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки вказана апелянтом ст. 12 закону регламентує питання моменту укладання договору оренди, але не має жодного відношення до регулювання питання необхідності нотаріального посвідчення такого виду правочину.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Янакофф», а тому апеляційна скарга Приватного підприємства «Янакофф» не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що колегією суддів апеляційна скарга Приватного підприємства «Янакофф» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Янакофф» залишити без задоволення, рішення Господарського суду черкаської області від 25.02.2016 у справі № 925/15/16- без змін.

Матеріали справи № 925/15/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко