ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 травня 2016 р. Справа № 903/196/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва", м.Київ

до відповідачів:

1) Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, м.Луцьк

2) Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, м.Луцьк

3) Державної казначейської служби України, м.Київ

4) Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, м.Луцьк

про стягнення 61 504, 80 грн. збитків

Суддя Пахолюк В.А.

з участю представників сторін:

від позивача: Ковтонюк Ю.А. - представник, дов. № ЦЗВ-17/38 від 10.05.2016 р.

від відповідачів:

1) Бондарук П.В. - заступник начальника відділу, дов. від 25.04.2016 р.,

2) Гончар В.С. - головний спеціаліст відділу, дов. № 03-1-8/1944 від 04.05.2016 р.,

3) Петрунів Т.С. - головний спеціаліст юридичного відділу, дов. № 5-15/4442-33262 від 31.12.2015 р.

4) Петрунів Т.С. - головний спеціаліст юридичного відділу, дов. № 12-04/3-19 від 04.01.2016 р.

Суть спору:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", звертаючись з позовом в особі філії "Центр забезпечення виробництва", просить стягнути з держави за рахунок державного бюджету, де уповноваженою особою від імені держави виступає Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, через Головне управління державної казначейської служби України у Волинській області на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" збитки, понесені внаслідок невиконання наказів господарського суду Волинської області від 05.06.2014 р. у справі № 903/1152/13, а саме, кошти за нарахування тарифу за повернення порожніх цистерн у сумі 58 870, 80 грн., 1 720, 50 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору за подання позовної заяви; 913, 50 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 30.04.2014 р., якою скасовано рішення господарського суду Волинської області від 13.01.2014 р. у справі № 903/1152/13 та вирішено стягнути з ТОВ "Торговий дім "Континіум-Галичина" на користь ДП "Укрзалізничпостач" 58 870,80 грн. та витрати по оплаті судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2014 у справі № 903/1152/13 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 30.04.2014 у справі № 903/1152/13 залишено без змін.

05.06.2014 на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 30.04.2014 р. господарським судом Волинської області було видано:

- наказ № 903/1152/13-1 про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Континіум- Галичина" на користь ДП "Укрзалізничпостач" кошти за нарахування тарифу за повернення порожніх цистерн у сумі 58 870,80 грн.;

- наказ № 903/1152/13-2 про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Континіум- Галичина" на користь ДП "Укрзалізничпостач" 1 720,50 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, за подання позовної заяви; 913,50 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, за подання апеляційної скарги на рішення суду.

02.10.2014 до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції направлені заяви про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2015 № ЦХП-20/5257 та від 25.09.2015 № ЦХП-20/5256.

Як зазначає позивач, станом на дату подання даної заяви, стягувачу (ДП "Укрзалізничпостач") жодного процесуального документу з матеріалів виконавчого провадження не надходило, що порушує вимоги статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" та дає підстави вважати, що постанову про відкриття виконавчого провадження не було направлено і на адресу боржника - ТОВ "Торговий дім "Континіум-Галичина".

В подальшому, стягувач звернувся до господарського суду Волинської області із заявами від 05.02.2016 № ЦЗВ-20/305 та від 05.02.2016 ЦЗВ-20/303 щодо заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товараства "Українська залізниця" прийнято рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця".

Як стало відомо із ухвали господарського суду Волинської області від 03.03.2016 р. у справі № 903/1152/13 та від 10.03.2016 р. у справі № 903/1152/13 виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Волинської області № 903/1152/13-1 від 05.06.2014 р. про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Континіум-Галичина" на користь ДП "Укрзалізничпостач" боргу та виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Волинської області № 903/1152/13-2 від 05.06.2014 р. є завершеними 18.12.2015 р., на підставі пункту 7 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", а саме постановою господарського суду Рівненської області від 15.10.2015 № 918/861/15 боржника ТОВ "Торговий дім "Континіум - Галичина" визнано банкрутом, ліквідатором призначено Череватого Л.Б.;

Позивач, посилаючись на порушення посадовими особами державної виконавчої служби приписів ст.ст. 31, 47, 49 Закону України "Про виконавче провадження" вважає про позбавлення його законного права на захист, шляхом оскарження постанов державного виконавця в десятиденний строк та нанесення йому збитків, які підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Ухвалою суду від 24.03.2016 р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Відповідачів зобов'язано: подати письмові обґрунтовані доводи та заперечення по суті та предмету спору.

Представник позивача в судове засідання 04.05.2016 р. не прибув. У клопотанні № 113/3-20/2016 від 27.04.2016 р. (вх. № 01-54/3899/16 від 28.04.2016 р.) просить відкласти розгляд справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, що підтверджує судовою повісткою-повідомленням Солом'янського районного суду м.Києва від 22.04.2016 р. у справі № 760/15560/15-ц.

Відповідач - Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у письмових запереченнях № 13906 від 25.04.2016 р. (вх.. № 01-54/3905 від 28.04.2016 р.) позовні вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими, посилаючись на наступне.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З огляду на обставини справи позивач просить відшкодувати йому збитки (не отриману вигоду, доходи) в розмірі 61 504,80 грн., які виникли внаслідок не виконання наказів Господарського суду Волинської області від 05.06.2014 у справі №903/1152/13.

Відповідач вважає, що таке посилання позивача не відображає фактично втраченої ним вигоди або неотриманого ним прибутку. Тобто, є небгрунтованим, а з огляду на вимоги, які ставляться до визначення розміру збитків законом - є безпідставними, що виключає задоволення позову в межах заявлених вимог.

Факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування. Між тим, таких доказів позивачем не надано.

Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо. Проте позивачем не надано доказів, що боржник мав майно, достатнє для виконання судового рішення та чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання. У зв'язку з чим відсутній причинний наслідковий зв'язок між винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження та нанесеною шкодою.

Посилаючись на викладене, вважає, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення у діях Другого відділу ДВС Луцького МУЮ, зокрема не доведено, що відповідачем заподіяно шкоду (її розмір) та не доведено, що заподіяння шкоди позивачеві перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження. Крім того, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду Господарським судом даного позову, як це передбачає ч.2,3 п.9 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 року №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" - не встановлений.

Відповідач - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області у клопотанні за вх. № 01-68/37/16 від 04.05.2016 р. просить замінити відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області на Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції та повністю відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне.

Боржника - ТзОВ "Торговий Дім" Континіум - Галичина" постановою Господарського суду Рівненської області №918/861/15 від 15.10.2015 визнано банкрутом, ліквідатором призначено Череватого Л.Б.

Тому, заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Бондаруком П.В. на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" 18.12.2015 винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень. Копії постанови надіслано сторонам виконавчого провадження для відома, а виконавчий документ повернуто Господарському суду Волинської області.

Відповідно до ст. 121-2 скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" органом державної виконавчої служби є управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Враховуючи зазначене, вважає Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області неналежним відповідачем у даній справі.

Відповідачі - Державна казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області у письмових поясненнях за вх.. №№ 01-54/3966/16 та 01-54/3965/16 від 04.05.2016 р. просять в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування поданих заперечень зазначають, що згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішені спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньою.

Приписами ст.ст.1173, 1174 ЦК України унормовано характерні особливості для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Проте, ними не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності прийняття) рішення, вчинення дії чи бездіяльності Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що Позивачем не надано достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували факт спричинення матеріальної шкоди, вважають, що дії посадових осіб Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції не виходили за межі чинного правового поля та підстави для відшкодування шкоди відсутні.

Враховуючи клопотання позивача, а також подані відповідачами заперечення, судом на підставі ухвали від 04.05.2016 р. розгляд справи було відкладено на 16.05.2016 р. на 11.00 год. Позивача зобов'язано: подати додаткові письмові обґрунтування позовних вимог з врахуванням заперечень відповідачів.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надано додаткові обґрунтування № ЦЗВ-20/2194 від 13.05.2016 р. (вх.. № 01-54/4296/16 від 16.05.2016 р.) відповідно до яких зазначає наступне.

Враховуючи, що заяву про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу Другого ВДВС Луцького МУЮ 02.10.2014 р., то згідно вимог ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії мали бути здійснені державним виконавцем в строк до 02.04.2015 р.

Жодного процесуального документу виконавчого провадження з виконання наказу на адресу ДП «Укрзалізничпостач», в тому числі постанови про відкриття та закриття виконавчого провадження не надходило, що є грубим порушенням ст.ст.31, 47, 49 Закону України «Про виконавче провадження». Така бездіяльність посадових осіб Другого відділу ДВС ЛМУЮ позбавила Стягувача законного права на захист, шляхом оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2015 р. в десятиденний строк.

Щодо розміру збитків зазначає, що сума 58 870, 80 грн. та витрати по оплаті судового збору уже доведений та встановлений постановою Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 903/1152/13 та в силу приписів ст.35 ГПК України не потребує доказуванню.

Судом було розглянуто та відхилено клопотання відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про заміну як неналежного відповідача, оскільки згідно вимог ст.33 ГПК України на кожну із сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас, ст.1 ГПК України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, що не виключає права на звернення позивачем з позовом до кількох відповідачів з викладенням змісту позовних вимог щодо кожного з них.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в справі, судом встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Положеннями частини 2 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом, відповідно до рішення господарського суду Волинської області від 13.01.2014 р. у справі № 903/1152/13 в задоволенні позову Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Континіум - Галичина" про стягнення 58870,80 грн. нарахованого тарифу за повернення порожніх цистерн та витрат по оплаті судового збору відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.04.2014 скасовано рішення господарського суду Волинської області від 13.01.2014 р. у справі № 903/1152/13 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю та вирішено стягнути з ТОВ "Торговий дім "Континіум-Галичина" на користь ДП "Укрзалізничпостач" 58 870,80 грн. та витрати по оплаті судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2014 р. у справі № 903/1152/13 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 30.04.2014 у справі № 903/1152/13 залишено без змін.

05.06.2014 р. на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 30.04.2014, яка набрала законної сили 30.04.2014 р. господарським судом Волинської області було видано:

- наказ № 903/1152/13-1 про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Континіум- Галичина" на користь ДП "Укрзалізничпостач" кошти за нарахування тарифу за повернення порожніх цистерн у сумі 58 870,80 грн.;

- наказ № 903/1152/13-2 про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Континіум- Галичина" на користь ДП "Укрзалізничпостач" 1 720,50 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, за подання позовної заяви; 913,50 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, за подання апеляційної скарги на рішення суду.

25.09.2015 р. стягувач - Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» звернувся до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції з заявами № ЦХП-20/5257 та № ЦХП-20/5256 про відкриття виконавчого провадження.

Постановою господарського суду Рівненської області від 15.10.2015 р. у справі № 918/861/15 боржника - ТзОВ «Торговий Дім «Континіум - Галичина» визнано банкрутом.

Постановою заступника начальника Другого відділу ДВС Луцького МУЄ від 18.12.2015 р. виконавче провадження закінчено на підставі пункту 7 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач, посилаючись на те, з жовтня 2014 р. по 18.12.2015 р. державним виконавцем накази господарського суду Волинської області від 05.06.2014 р. у справі № 903/1152/13 не були виконані, постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.10.2014 р. та постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2015 р. він не отримав, вважає, що такими діями державного виконавця йому, як стягувачу, завдано збитки в розмірі 61 504, 80 грн., що складаються з суми заборгованості за наказом № 903/1152/13-1 та суми судового збору за наказом № 903/1152/13-2.

Вимогу про стягнення збитків в розмірі 61 504, 80 грн. позивач обґрунтовує наявністю усіх елементів необхідних для відшкодування шкоди, посилаючись на норми Цивільного та Господарського кодексів, ЗУ "Про виконавче провадження" та "Державну виконавчу службу", роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 року №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди".

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За приписами статті 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З матеріалів справи, вбачається, що позивач заподіяння збитків обґрунтовує неправомірною бездіяльністю державної виконавчої служби, а саме, невиконанням наказів суду та не надіслання постанов державного виконавця на його адресу, як стягувача у виконавчому провадженні.

Згідно ч.2,3 п.9 розяснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 року №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі ст.82 ЗУ "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження встановленого факту неправомірності дій державного виконавця на момент розгляду судом даного позову позивач не надав.

Щодо розміру нанесеної шкоди, то як слідує з матеріалів справи, позивач просить стягнути шкоду у розмірі 61 504, 80 грн., виходячи з суми заборгованості за наказом № 903/1152/13-1 та суми судового збору за наказом № 903/1152/13-2.

Посилання позивача на встановлений судом апеляційної інстанції у справі № 903/1152/13 розмір збитків не відображає фактично втраченої ним вигоди, чи неотриманого прибутку.

Суд вважає доводи позивача щодо розміру втраченої вигоди (неотримання коштів) в сумі 61 504, 80 грн не підтвердженими належними доказами.

Щодо наявності причинного зв'язку між протиправною (незаконною) поведінкою органу державної влади із заподіяною шкодою, що також є необхідним елементом для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Так, пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст.11 ЗУ "Про державну виконавчу службу", ст.87 ЗУ "Про виконавче провадження", ст.1174 ЦК України маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжне іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Проте, позивачем не надано суду доказів, що боржник мав майно, достатнє для виконання судового рішення та чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання.

Тому, на думку суду, відсутній причинно - наслідковий зв'язок між винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження та нанесеною позивачу шкодою.

З приписів статей 1166, 1174 ЦК України слідує, що відшкодування майнової шкоди є компенсацією певних майнових втрат особи, які вже настали для неї.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено право сторін виконавчого провадження ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження та належним чином здійснювати контроль за вчиненням виконавчих дій.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Крім того, позивачем у позовній заяві, зазначаючи відповідачів у справі: Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, Державну казначейську службу України, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, не було визначено відповідача та не конкретизовано змісту позовних вимог щодо кожного з них, а в судовому засіданні не було доведено про порушення прав і охоронюваних законом інтересів Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (позивача у справі) зі сторони кожного з відповідачів.

Крім того, ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» ні в позовній заяві, ні представником в судовому засіданні не було подано належних та допустимих доказів, як це визначено ст.ст.34, 36 ГПК України щодо порушення його прав як сторони виконавчого провадження по справі № 903/1152/13.

Водночас, в ході судового розгляду даної справи було встановлено, що господарським судом Волинської області згідно ухвали суду від 15.03.2016 р. та від 22.03.2016 р. відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» від 05.02.2016 р. № ЦЗВ-20/303 (вхід. № 01-61/8/16 від 18.02.2016 р.) та від 05.02.2016 р. № ЦЗВ-20/305 (вхід. № 01-61/7/16 від 18.02.2016 р.) про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 903/1152/13 по виконанню наказу господарського суду Волинської області від 05.06.2014 р. № 903/1152/13-2 та № 903/1152/13-1 від 05.06.2014 р., а саме, стягувача - ДП «Укрзалізничпостач» на ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва».

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення у діях Другого відділу ДВС Луцького МУЮ. Зокрема, не доведено, що відповідачем заподіяно шкоду (її розмір), заподіяна шкода перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача, факту неправомірних дій ДВС, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.11, 87 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 15, 16, 22, 1173 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в :

1. В позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва", м.Київ відмовити.

Повне рішення складено 19.05.2016р.

Суддя В.А. Пахолюк