РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016Справа №910/4122/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН"

про стягнення 16 196,97 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Рижий А.А.

від відповідача: Хававка Е.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" про стягнення 16 196,97 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу № 114/ж від 06.08.2015 р. за період з 17.09.2015 р. по 10.02.2016 р., з яких: 13 539,72 грн. - пеня та 2 657,25 грн. - сума 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/4122/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.04.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

06.04.2016 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в якому просив зменшити розмір пені до 1 000, 00 грн. та клопотання про відкладення розгляду даної справи, у зв'язку з необхідністю надання документів для обґрунтування поданої ним в порядку ст.83 Господарського процесуального кодексу України заяви.

Розгляд даної справи відкладався в порядку п. 1,2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

26.04.2016 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 9 680,00 грн. пені.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти заявлених вимог та підтримав подане ним клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 27.04.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" (покупець) було укладено договір № 114/ж купівлі-продажу, предметом якого є продаж пшениці 2, 3 класу, жита прод. відповідно до умов даного договору (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити зерно пшениці 2, 3 класу, жита прод. - надалі товар.

Пунктом 1.4. договору передбачено кількість товару - жито прод. 1 000, 00 тн. Остаточною для визначення кількості зерна, що підлягає оплаті за даним договором, являється вага на елеваторах покупця. Місцем виконання договору є елеватори Товариства з обмеженою відповідальністю " СТОЛИЧНИЙ МЛИН".

Відповідно до п. 1.5. договору орієнтовна вартість всієї партії зерна: 3 000 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 500 000, 00 грн.

Остаточна ціна, кількість та терміни поставки на кожну партію товару визначатимуться додатковою угодою сторін, яка є невід'ємною частиною договору (п. 1.6. договору).

Пунктом 3.4. договору передбачено термін, порядок та форма розрахунків: протягом 5 банківських днів по факту поставки зерна Товариству з обмеженою відповідальністю " СТОЛИЧНИЙ МЛИН". У разі досягнення згоди сторін, можлива попередня оплата за умови виставлення продавцем рахунку та надання податкової накладної.

Згідно з п. 5.3. договору у випадку порушення умов вказаних в п.3.4. договору відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожний банківський день прострочення від вартості неоплаченої партії зерна.

Додатковою угодою № 1 до договору "Протокол погодження цін", сторони встановили наступні ціни на зерно, що поставлятиметься, а саме: жито прод. - 2 500, 00 грн., ПДВ 20% - 500, 00 грн., загальна ціна з ПДВ - 3 000, 00 грн. Вказана ціна визначена на умовах поставки - СРТ елеватор покупця (м. Київ, вул. Межигірська, 83), і поширюється на наступну кількість зерна, що поставлятиметься: жито прод. 120, 00+ 10% тн.

Термін дії даної додаткової угоди встановлюється з 06.08.2015 р. і діє по 23.08.2015 р. (п. 3 додаткової угоди).

Пунктом 4 додаткової угоди сторони визначили строки оплати - на протязі 20 банківських днів з моменту поставки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 р. у справі № 910/24887/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН" задоволено частково, припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 10 000,00 грн., присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН" 220 000,00 грн. - основного боргу, 1 190,96 грн. - пені, 170,14 грн. - 3% річних та 3 470,42 грн. - судового збору.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення у справі № 910/24887/15 судом присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" 3 % річних та пені за період з 08.09.2015 р. по 16.09.2015 р.

Як зазначає позивач та підтверджується випискою з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН" відповідачем 10.02.2016 р. виконано вищевказане рішення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення зобов'язання за договором купівлі-продажу № 114/ж від 06.08.2015 р. щодо сплати заборгованості за отриманий товар, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за період з 17.09.2015 р. по 10.02.2016 р. у розмірі 16 196,97 грн., з яких: 13 539,72 грн. - пеня та 2 657,25 грн. - сума 3% річних, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України 1. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частино 1 статті 673 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Тож, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 р. у справі № 910/24887/15 встановлено наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" заборгованості, приймаючи до уваги, що вказане рішення фактично виконано, суд вважає доведеним порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу № 114/ж від 06.08.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, оплата товару за договором № 114/ж від 06.08.2015 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" здійснена з порушенням встановленого договором строку.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Тож, приймаючи до уваги, що відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати товару, приймаючи до уваги, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 р. у справі № 910/24887/15 фактично виконано лише 10.02.2016 р., суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Згідно розрахунку позивача за період з 17.09.2015 р. до 10.02.2016 р. розмір пені становить 13 539,72 грн. та 2 657,25 грн. - 3 % річних.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3 % річних та пені, судом встановлено, що його розрахунки не перевищують розрахунок суду та відповідають нормам чинного законодавства України.

Стосовно заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" щодо нарахування штрафних санкцій, а саме - пені в розмірі 9 680,00 грн., суд відзначає, що застосування відповідальності за порушення договірних зобов'язань є правом сторони такого зобов'язання та порушення договору з боку обох контрагентів не обмежує прав однієї із сторін зобов'язання щодо притягнення іншої сторони до відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання нею свої обов'язків.

Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН" не позбавлене можливості притягнути Товариство з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" до відповідальності за порушення останнім договору № 114/ж від 06.08.2015 р., якщо таке порушення мало місце, в тому числі, у судовому порядку.

Щож до клопотання позивача про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій, а саме суми пені до 1000, 00 грн. відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд відзначає наступне.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У відповідності до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, застосування наведених норм є правом суду та здійснюється з урахуванням інтересів сторін, в той час як у даному випадку відповідачем не доведено суду наявності обставин, з яким закон пов'язує можливість зменшення розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛИЧНИЙ МЛИН" (04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд.83, ідентифікаційний код 37175801), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЕКОЛАН" (03022, м. Київ, вулиця Козацька, будинок 120, корпус 4 Літ. Є, каб. № 1, ідентифікаційний код 34076774) 3 % річних у розмірі 2 657,25 (дві тисячі шістсот п'ятдесят сім грн. 25 коп.) грн., 13 539,72 (тринадцять тисяч п'ятсот тридцять дев'ять грн. 72 коп.) грн. - пені та 1 378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 04.05.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.