донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

17.05.2016р. справа №913/427/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (за довіреністю від 05.01.2016р.);
від відповідача 1: ОСОБА_6 (за довіреністю №17/02 від 17.02.2016р.);
від відповідача 2:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», м. Харків
на рішення господарського суду Луганської області
від05.04.2016р. (повний текст підписано 07.04.2016р.)
по справі№ 913/427/16 (суддя Іванов А.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», м. Харків
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехпоставка ЛТД», м. Луганськ; 2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна компанія «Машпромтрейд», м. Київ
про визнання недійсним договору №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря»,м. Харків (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехпоставка ЛТД», м. Луганськ (Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна компанія «Машпромтрейд», м. Київ (Відповідач 2) про визнання недійсним договору №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 05.04.2016р. у справі №913/427/16 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» було відмовлено в повному обсязі, з мотивів недоведеності Позивачем наявність ознак факторингових операцій в оспорюваному договорі №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р.

Публічне акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 05.04.2016р. у справі № 913/427/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неврахування судом факту, що за всіма ознаками оспорюваний договір №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р. є договором факторингу, що передбачає здійснення фінансових операцій, на вчинення яких потрібно мати відповідне право, проте Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційна компанія «Машпромтрейд» не є фінансовою установою, таким чином договір №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р. є недійсним на підставі ч.1 ст.227 Цивільного кодексу України.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддядоповідач) Попков Д.О.,судді Зубченко І.В., Скакун О.А.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.04.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 17.05.2016р. о 11.40год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 44, 811, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засіданні 17.05.2016р. підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу.

Представник Відповідача 1 у судовому засіданні 17.05.2016р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві (а.с.а.с.145, 146).

Представник Відповідача 2 у судове засідання 17.05.2016р. без пояснення причин не зявився попри вжиті заходи з належного повідомлення, що, за висновком судової колегії, зважаючи на достатність наявних матеріалів справи для надання правової оцінки розглядуваним правовідносинам та не визнання явки представника обовязковою, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 17.08.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехпоставка ЛТД" (Відповідач 1, Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційна компанія "Машпромтрейд" (Відповідач 2, Новий кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (Позивач, Боржник) було укладено договір № 53/2008/1-ПД про відступлення права вимоги (спірний договір а.с.а.с.20,21), відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що Первісний кредитор відступає Новому кредиторові, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові у відповідності до договору поставки №03/12 від 02.12.2014р. між Первісним кредитором і Боржником (а.с.а.с.15-19).

Відповідно до п.2. спірного договору, Новий кредитор набуває право вимагати від Боржника сплати на розрахунковий рахунок Нового кредитора вартість товарно-матеріальних цінностей в розмірі 1 036 821,60грн.

Згідно з п.3 договору, право вимоги засновано на підставі основного договору (а.с.а.с.15-19) первинних бухгалтерських документів, податкових накладних, видаткових накладних (а.с.22), довіреностей до договору № 03/12 від 02.12.2014 р. та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків станом на 13.03.2015 року.

Між тим, в п. 8.6. договору поставки №03/12 від 02.12.2014р., передбачено, що постачальник не має права передавати свої права та обов'язки за цим договором третім особам без попередньої згоди покупця. Проте, враховуючи, що спірний договір про відступлення права вимоги №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р. був підписаний, в тому числі, й з боку Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (Покупцем за договором №03/12 від 02.12.2014р.) це, в свою чергу, свідчить про надання ним згоди на укладення спірного договору.

Оцінивши зміст спірного договору, місцевий суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою такий договір не є договором факторингу, з огляду на що відмовив у задоволенні позовних вимог через недоведеність наявності порушення законодавства при його укладанні.

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин, апеляційний суд зазначає наступне:

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача (Позивача за зустрічним позовом) певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача (Відповідача за зустрічним позоом) та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як вбачається з правової природи укладеного між сторонами договору № 53/2008/1-ПД від 17.08.2015р. про відступлення права вимоги, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями Господарського та Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Між тим, з урахуванням обраного способу судового захисту та наведених підстав позову, предметом доказування та судового розгляду в межах означеної справи є доведення Позивачем наявності в договорі про відступлення права вимоги №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р. ознак факторингу та факторингової діяльності Відповідача 2.

Виходячи із правової позиції, викладеної в абз.4 п.2.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину (його частини), яким у розумінні ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України є укладений між сторонами договір №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р. про відступлення права вимоги, являється недодержання в момент його вчинення вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

В обґрунтуванні заявлених вимог та в доводах апеляційної скарги Позивач посилається на те, що укладений між сторонами договір № 53/2008/1-ПД є договором факторингу, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційна компанія «Машпромтрейд» в дійсності надало фінансову послугу, не маючи спеціального статусу фінансової установи та відповідної ліцензії, що є підставою для визнання цього договору недійсним на підставі ч. 1 ст. 227 ЦК України.

В свою чергу, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про необхідність відмови в задоволені апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Зі змісту викладеної в постанові Верховного суду України від 06.092015р. у справі №6-301цс15 (а.а.с.130-144) позиції вбачається, що договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Між тим, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Таким чином, на відміну від договору про відступлення права вимоги, як вірно було зазначено місцевим господарським судом, договору факторингу притаманні наступні ознаки:

- сторонами по договору факторингу є фактор та клієнт;

- відносини між фактором та клієнтом носять оплатний характер, фактору має бути забезпечена можливість одержання винагороди за послуги по фінансуванню діяльності клієнта.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що предметом оспорюваного договору №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р. є відступлення Первісним кредитором (Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехпоставка) Новому кредиторові (Товариству з обмеженою відповідальністю «Комерційна компанія «Машпромтрейд») права вимоги, а Новий кредитор, в своє чергу, набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові у відповідності до договору №03/12 від 02.12.2014р. між Первісним кредитором і Боржником (Публічним акціонерним товариством «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря»). Відтак, означений договір не містить необхідних ознак притаманних договору факторингу і укладений виключно на підставах ст.ст.512, 513,514 Цивільного кодексу України., таким чином в матеріалах справи відсутні жодні інші докази, які б свідчили про порушення Відповідачем 1 та Відповідачем 2 законодавства при укладені оспорюваного договору в контексті заявлених підстав позову, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволення.

З огляду на вищевикладене та на відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б свідчили про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехпоставка ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційна компанія «Машпромтрейд» законодавства при укладанні оспорюваного договору про відступлення права вимоги №53/2008/1-ПД від 17.08.2015р., доводи Скаржника, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, оскільки будьяких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Позивача залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», м. Харків на рішення Господарського суду Луганської області від 05.04.2016р. (повний текст підписано 07.04.2016р.) у справі №913/427/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 05.04.2016р. (повний текст підписано 07.04.2016р.) у справі №913/427/16 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О.Попков

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 1-3 - сторонам, 4-у справу, 5 - ДАГС, 6 - ГСЛО