РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/1733/16

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення грошових коштів

та

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Царьов М.В. - за довіреністю від 01.01.2016 року;

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Савєльєв С.І. - за довіреністю від 18.12.2015 року.

В судовому засіданні 18 квітня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт" (позивач за первісним позовом) до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (відповідач за первісним позовом) про стягнення 626 503,20 грн. основного боргу, 8 540,34 грн. 3% річних, 76 995,06 грн. пені, 185 444,95 грн. інфляційних втрат, 29 753,65 грн. в порядку регресу за рішенням Господарського суду Харківської області від 08.06.2015 року у справі № 922/2134/15, 85 117,87 грн. в порядку регресу за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Харківський центр третейського судочинства» від 26.06.2015 року у справі № 3/9-2015.

В подальшому позивач за первісним позовом звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача за первісним позовом 1 012 355,04 грн. основного боргу, пені та інших нарахувань зазначених у первісній редакції позовної заяви та 43 855,22 грн. штрафу. Відповідна заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань за Договором № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року.

Відповідач за первісним позовом звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі №910/4564/16 Розгляд справи призначено на 23.03.2016 року.

У березні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (позивач за зустрічним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт" (відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 1 340 928,00 грн. пені, 76 473,49 грн. штрафів.

В обґрунтування позивач за зустрічним позовом вказує на неналежне виконання Договору № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року.

Відповідач за зустрічним позовом звернувся до суду із відзивом, у якому заперечував проти зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Центренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт" про стягнення грошових коштів прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

16.03.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 23.03.2016 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення, відповіли на запитання суду.

В даному судовому засіданні, представником відповідача за первісним позовом, враховуючи, що закінчується строк вирішення даного спору, подано клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів. Оголошено перерву в засіданні до 18.04.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківенергоремонт" (постачальник) було укладено Договір про закупівлю (поставку) товарів № 131/18 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товари (продукцію) згідно з умовами договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору (п.п. 1.1., 1.2.).

Згідно з п. 1.3. Договору найменування (номенклатура, асортимент), ціна, кількість, строки (графік) поставки та інші характеристики продукції зазначені в Додатках до договору.

Ціною договору є загальна сума цін на продукцію (вартість) з ПДВ, що поставляється за даним договором. Ціни на продукцію визначаються в Додатку до договору (п. 2.1., 2.2. Договору).

Згідно з п. 2.5. Договору розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника в порядку, передбаченому Додатком до договору.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що фактичний об'єм кожної партії продукції зазначається у відповідній письмовій заявці покупця, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 5.3. Договору датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі продукції.

Згідно з п. 9.2. Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язання щодо поставки продукції з постачальника стягується пеня у розмірі 2% вартості продукції, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад двадцяти днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості, і крім цього, постачальник відшкодовує всі понесені покупцем збитки, заподіяні затримкою виконання постачальником зобов'язань за договором.

Пунктом 9.6. Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діє протягом строку, зазначеного в Додатку до договору (п. 12.1. Договору).

Додатком № 1 до Договору сторони визначили найменування, асортимент, кількість, та ціну продукції, що поставляється.

Пунктом 2 Додатку № 1 до Договору сторони погодили, що загальна вартість продукції з ПДВ складає 1 045 629,72 грн.

Відповідно до п. 3 Додатку № 1 до Договору розрахунки за продукцію здійснюються протягом 45 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі продукції.

Згідно з п. 5 Додатку № 1 до Договору строк поставки здійснюється протягом 15 календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця, з можливістю дострокової поставки.

Строк дії договору до 31.12.2014 року (п. 9 Додатку № 1 до Договору).

Крім того, з метою забезпечення виконання Договору № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року сторонами 12.11.2014 року укладено Договір № 131/18/н забезпечення виконання договору неустойкою, за умовами якого постачальник зобов'язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 52 281,49 грн., що складає 5% від ціни Договору про закупівлю між покупцем та постачальник.

На надані відповідачем за первісним позовом заявки щодо поставки продукції позивачем за первісним позовом поставлено продукцію за наступними актами приймання-передачі матеріальних цінностей: № 25-1/11-2014 від 25.11.2014 року на суму 57 000,00 грн., № 25/11-2014 від 25.11.2014 року на суму 288 000,00 грн., № 23/12-2014 від 23.12.2014 року на суму 104 360,40 грн., № 1 від 26.12.2014 року на суму 20 542,80 грн., № 29/12-2014 від 29.12.2014 року на суму 156 000,00 грн.

Позивач за первісним позовом стверджує, що через неналежне виконання відповідачем за первісним позовом умов Договору № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року щодо сплати вартості поставленої продукції, у останнього виникло зобов'язання оплатити 1 012 355,04 грн. основного боргу, пені та інших нарахувань зазначених у первісній редакції позовної заяви та 43 855,22 грн. штрафу

Відповідач за первісним позовом у відзиві вказав, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій підлягають залишенню без задоволення на підставі ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», крім того, регресні вимог є необґрунтованими на підставі ст. 511 Цивільного кодексу України та ст. 42 Господарського кодексу України.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідачем за зустрічним позовом допущено неналежне виконання умов Договору № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року в частині поставки продукції в погоджені сторонами строки, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 1 340 928,00 грн. пені.

У відзиві відповідача за зустрічним позовом зазначається, що обумовлена заявками продукція була передана позивачу за зустрічним позовом у обумовлений Договором 31/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року строк.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний залишенню без задоволення за наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач за первісним позовом свої зобов'язання за Договором виконав, поставив відповідачу за первісним позовом продукцію, проте зобов'язання щодо оплати такої продукції порушено, у зв'язку із чим станом на день розгляду спору заборгованість останнього складає 626 503,20 грн.

Враховуючи те, що строк оплати вартості продукції відповідно до умов Договору настав, приймаючи до уваги, те що доказів оплати такої продукції станом на день розгляду справи відповідачем за первісним позовом не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача за первісним позовом заборгованість за Договором № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року в розмірі 626 503,20 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача за первісним позовом, суд, з урахуванням умов Договору, фактичних обставин справи, дійшов висновку про правильність такого розрахунку в частині стягнення 185 444,95 грн. інфляційних втрат. Позовна вимога про стягнення 3% річних, за розрахунком суду, підлягає задоволенню в частині 8 509,05 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 76 995,06 грн. пені (п. 9.6. Договору) та 43 855,22 грн. штрафу (на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України), суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Судом встановлено, що 09.02.2004 року Господарським судом міста Києва було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Центренерго" та відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції чинній на момент порушення справи) введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до закінчення провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Розгляд справи про банкрутство ПАТ «Центренерго» триває та знаходиться на стадії попереднього судового засідання у процедурі розпорядження майном та складення реєстру вимог кредиторів.

Дія мораторію поширюється як на конкурсну заборгованість, що виникла до моменту порушення справи про банкрутство, так і на поточну заборгованість, що виникла після порушення справи про банкрутство.

Відповідно до Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржником або визнання його банкрутом» (чинна редакція) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Отже, введений судом мораторій щодо ПАТ «Центренерго» діє на сьогоднішній день.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про банкрутство» від 18.12.2009 року № 15 та постановах Верховного Суду України від 12.03.2013 року № 3-71 гс 12, від 01.10.2013 року № 3- 27гс13, від 18.12.2012 року № 3-67гс12.

Враховуючи наведене, а також те, що 7% штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України стягується за неналежне виконання негрошового зобов'язання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 76 995,06 грн. пені та 43 855,22 грн. 7% штрафу є необґрунтованими та судом відхиляються.

Крім того, позивачем за первісним позовом заявлено позовні вимоги про стягнення 29 753,65 грн. в порядку регресу за рішенням Господарського суду Харківської області від 08.06.2015 року у справі № 922/2134/15 та 85 117,87 грн. в порядку регресу за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Харківський центр третейського судочинства» від 26.06.2015 року у справі № 3/9-2015.

В обґрунтування позивач за первісним позовом посилається на завдання збитків іншій особі внаслідок неналежного виконання відповідачем за первісним позовом Договору № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності, в т.ч. власну відповідальність у разі невдалого вибору контрагентів.

Частинами 1 та 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи викладене, суд надає критичної оцінки твердженням позивача за первісним позовом стосовно завдання шкоди своєму контрагенту відповідачем за первісним позовом внаслідок порушення зобов'язання щодо оплати поставленої продукції за Договором № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року, що зумовлює залишення без за задоволення позовних вимог про стягнення 29 753,65 грн. в порядку регресу за рішенням Господарського суду Харківської області від 08.06.2015 року у справі № 922/2134/15 та 85 117,87 грн. в порядку регресу за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Харківський центр третейського судочинства» від 26.06.2015 року у справі № 3/9-2015, без задоволення.

Щодо зустрічного позову про стягнення 1 340 928,00 грн. пені та 76 473,49 грн. штрафів, суд відзначає таке.

Як було встановлено судом, на надані позивачем за зустрічним позовом заявки щодо поставки продукції відповідачем за зустрічним позовом поставлено продукцію за наступними актами приймання-передачі матеріальних цінностей: № 25-1/11-2014 від 25.11.2014 року на суму 57 000,00 грн., № 25/11-2014 від 25.11.2014 року на суму 288 000,00 грн., № 23/12-2014 від 23.12.2014 року на суму 104 360,40 грн., № 1 від 26.12.2014 року на суму 20 542,80 грн., № 29/12-2014 від 29.12.2014 року на суму 156 000,00 грн.

При цьому, суд відмічає, що позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача за зустрічним позовом із заявками № 23/4902 від 15.10.2014 року на поставку підшипників для потреб Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» та № 23/4903 від 15.10.2014 року на поставку підшипників для потреб Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго», у яких просив поставити підшипник 3003264 ГОСТ 5721-75 у кількості 2 штук та підшипник 3003264 ГОСТ 5721-75 в кількості 10 штук відповідно. За вказаною заявою керівництву відповідних ТЕС надано розпорядження про вжиття необхідних заходів щодо приймання продукції на відповідальне зберігання.

20.10.2014 року та 21.10.2014 року між відповідачем за зустрічним позовом та відповідними ТЕС складено акти прийому-передачі на відповідальне зберігання підшипників за вищевказаними заявками позивача за зустрічним позовом.

25.11.2014 року між відповідачем за зустрічним позовом та цими ж ТЕС складено акти прийому-передачі з відповідального зберігання підшипник 3003264 ГОСТ 5721-75 у кількості 2 штук та підшипник 3003264 ГОСТ 5721-75 в кількості 10 штук та акти приймання-передачі матеріальних цінностей згідно з Договором № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року.

Крім того, посилання позивача за зустрічним позовом про направлення відповідачу за зустрічним позовом заявки № 23/5772 від 04.12.2014 року про поставку підшипників на ТЕС судом відхиляється, з урахуванням попередніх поставок продукції, а також того, що належних та допустимих доказів направлення такої заявки суду не представлено. При цьому, з наданого позивачем за зустрічним позовом повідомлення про вручення поштового відправлення не вбачається направлення саме заявки № 23/5772 від 04.12.2014 року.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем за зустрічним позовом не було порушено умови Договору № 131/18 про закупівлю (поставку) товарів від 13.11.2014 року щодо обумовленого сторонами строку поставки продукції, що зумовлює залишення без задоволення зустрічного позову.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, за первісним позовом пропорційного розміру задоволених позовних вимог покладається на відповідача за первісним позовом, а судовий збір за зустрічним позовом залишається за позивачем за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" (03151, м. Київ, вулиця Народного ополчення, будинок 1, ідентифікаційний код 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ" (61017, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сіриківська, будинок 1, ідентифікаційний код 32832085), грошові кошти: 626 503,20 грн. (шістсот двадцять шість тисяч п'ятсот три гривні 20 копійок) основного боргу, 185 444,95 грн. (сто вісімдесят п'ять тисяч чотириста сорок чотири гривні 95 копійок) інфляційних втрат, 8 509,05 грн. (вісім тисяч п'ятсот дев'ять гривень 05 копійок) 3% річних та 12 306,86 грн. (дванадцять тисяч триста шість гривень 86 копійок) судового збору. Видати наказ

3. В іншій частині первісного позову відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.05.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало