ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року Справа № 904/325/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № 18/01-16/1 від 18.01.2016р.;

відповідача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Транс АГ», с.Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 року по справі № 904/325/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтова компанія «Петроліум груп», м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Транс АГ», с.Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення 104 468,94 грн.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 року у справі № 904/325/16 (суддя Татарчук В.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтова компанія «Петроліум груп», м.Дніпропетровськ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Транс АГ», с.Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області про стягнення 104 468,94 грн. позов було задоволено повністю, стягнено з відповідача на користь позивача 90 000 грн. основного боргу, 2714 грн. інфляційних втрат, 896,73 грн. 3% річних, 10 858,21 грн. штрафу, 1567,03 грн. судового збору; повернуто позивачу із Державного бюджету України 150 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 45 від 21.01.2016р. (а.с.65-67).

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобовязань по повній та своєчасній оплаті поставленого товару, в частині повернення судового збору зменшенням позивачем розміру позовних вимог; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 712 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Транс АГ», с.Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом необґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу, оскільки, на думку скаржника, позивачем не було доведено належними доказами факт передання відповідачу рахунків-фактур для оплати поставленої продукції, отже, на думку скаржника, строк виконання зобов`язання не настав;

- враховуючи вищевикладене, господарським судом необґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення штрафу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечував, посилався на відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, зазначаючи, що рахунок на оплату був в наявності у відповідача - переданий на передодні поставки засобами електронного зв`язку і в оригіналі разом з іншою документацією на товар, тому доводи апеляційної скарги щодо ненастання обов`язку відповідача оплатити товар є такими, що не відповідають матеріалам, обставинам справи.

На вимогу Дніпропетровського апеляційного господарського суду, викладену в ухвалі від 15.04.2016р., позивачем був наданий рахунок-фактура від 13.10.2015р. № ННК-000039 на оплату пального на суму 128 607,00 грн. Зазначений додатковий доказ приймається судом апеляційної інстанції без обмежень, встановлених ст.101 ГПК України, оскільки не прийняття такого доказу призведе до неповного дослідження всіх обставин, матеріалів справи, що в подальшому стане підставою для скасування постановленого судового рішення судом касаційної інстанції.

23.05.2016р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшло клопотання скаржника про розгляд справи за відсутності представника підприємства, за наявними у справі матеріалами. Враховуючи, що скаржника належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду апеляційної інстанції (а.с.85), вищевказаним клопотанням, участь представника в судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст.22 ГПК України, то колегія суддів вважає за можливе задовольнити зазначене клопотання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2015р. між ТОВ «Нафтова компанія «Петроліум груп» («постачальник» за договором, позивач по справі) та ТОВ «ОСОБА_2 Транс АГ» («покупець» за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір поставки нафтопродуктів № ННК-000028, відповідно до предмету якого «постачальник» зобов'язався передати в погоджені строки, а «покупець» прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару; номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на основі заявки «покупця» й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних на товар, які є специфікацією в розумінні ст.266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину цього договору; одиниця виміру: літри/тони (згідно заявки «покупця» на постачання товару) (п.1.1-1.3 р.1 договору (а.с.11-14)).

Згідно з п. 2.1, 2.2 р.2 договору товар поставляється погодженими партіями, у відповідності з письмовими заявками «покупця» на постачання тієї чи іншої партії товару; заявка вважається оформленою «покупцем» належним чином, якщо вона була надіслана письмово (факсом або електронною поштою); постачання товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними та/або актами приймання-передачі), які підписані представниками обох сторін; постачання товару автомобільним транспортом здійснюється в рамках наступних базисів постачання:

- а) СРТ пункт призначення, вказаний «покупцем» в заявці на відвантаження товару, постачання транспортом і за рахунок «постачальника»;

- б) EXW резервуар нафтобази зберігання, вказаний «постачальником», вивіз товару транспортом (та за рахунок) «покупця». Базис постачання тої чи іншої партії товару визначається згідно заявки на постачання товару, поданої з боку «покупця».

Пунктами 3.1-3.4, 3.6 р.3 договору сторонами узгоджено, що загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару «покупцем» протягом всього строку дії договору; вартість кожної окремої партії товару визначається «постачальником» в рахунках-фактурах та видаткових накладних; «покупець» зобов`язується оплатити повну вартість (в розмірі 100%) товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах, до моменту поставки товару; платіжні документи за цим договором оформлюються згідно умов чинного законодавства України, з дотриманням усіх вимог, які зазвичай ставляться до змісту та форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номеру та дати укладання договору згідно з яким здійснюється проплата грошових коштів, а також номер та дату відповідного рахунку-фактури; право власності на товару переходить до «покупця» з дати поставки товару, що вказана в видаткових накладних та/або актах приймання-передачі; датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок «постачальника»; грошові кошти, які отримані від «покупця» в межах дії цього договору, першочергово направляються на погашення заборгованості (у випадку наявності такої) та оплату штрафних санкцій, які застосовуються до «покупця», залишок зараховується в рахунок оплати погодженої між сторонами партії товару.

Пунктом 4.2 р.4 договору сторони передбачили, що у випадку прострочення оплати поставленого товару «покупець» зобов'язується на вимогу «постачальника» сплатити йому штраф у розмірі:

- 1,5% від суми неоплаченого товару при простроченні оплати від одного до десяти календарних днів;

- 3% від суми неоплаченого товару при прострочення оплати від одинадцяти до шістдесяти календарних днів;

- 10% від суми неоплаченого товару при простроченні оплати від шістдесяти одного календарного дня.

Пунктом 6.1 р.6 договору встановлено, що договір набуває чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2016р., а в частині розрахунків до їх повного проведення; у разі відсутності письмової заяви жодної із сторін про припинення дії цього договору, поданої до моменту припинення дії договору, останній вважається продовженим на один календарний рік; кількість разів продовження дії цього договору є необмеженою.

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору поставки № ННК-000028 від 13.10.2015р., відсутні в матеріалах справи, не надавались сторонами, зокрема, і скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

На виконання умов договору позивачем 14.10.2015р. було поставлено відповідачу товар дизельне пальне Євро в кількості 7890 л за видатковою накладною № ННК-141010 на підставі довіреності відповідача № 135/1 від 14.10.2015р. на суму 128 607,00 грн. (а.с.15-16); при цьому довіреність відповідача містила посилання на рахунок-фактуру № ННК-141010 від 14.10.2015р. Зазначена накладна підписана представником відповідача без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості товару.

Відповідач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Транс АГ», с.Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області - свої договірні зобов`язання по оплаті поставленого товару виконав частково, сплативши 23.11.2015р. 28607,00 грн., що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку (а.с.18).

Відповідач решту заборгованості в сумі 100 000 грн. не сплатив, що і стало підставою звернення позивача з позовом до господарського суду, яку було прийнято ухвалою господарського суду від 27.01.2016р. (а.с.3-5).

04.03.2016р. позивач звернувся до господарського суду з заявою в порядку ст.22 ГПК України про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 104 468,94 грн., з яких: 90 0000 грн. основного боргу, 896,73 грн. 3% річних, 2714 грн. - інфляційних втрат, 10 858,21 грн. штрафу, оскільки відповідачем 01.03.2016р. було частково погашено заборгованість в сумі 10 000 грн., що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку (а.с.51-52, 55). Зазначену заяву було прийнято господарським судом до розгляду.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначена стаття повністю кореспондується зі ст.265 Господарського кодексу України.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Згідно з частинами 1,2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що товар був отриманий відповідачем без будь-яких зауважень, оплачений лише частково, решта заборгованості в сумі 90 000 грн. не сплачена до теперішнього часу, докази протилежного матеріали справи не містять, то господарським судом правомірно задоволено позов та стягнено з відповідача на користь позивача 90 000 грн. заборгованості.

Крім того, оскільки прострочення в оплаті мало місце та тривало понад 61 один день, то господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 10858,21 грн. згідно з п.4.4 р.4 договору.

Також господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення 2714 грн. інфляційних втрат за період листопад-грудень 2015 року.

Щодо вимог про стягнення 3% річних, заявлених позивачем у позові за період з 15.10.2015р. по 20.01.2016р. за 136 днів прострочення, то господарським судом Дніпропетровської області обґрунтовано задоволено їх лише в сумі 896,73 грн., оскільки здійснивши перевірку розрахунку позивача щодо нарахування 3% річних колегія апеляційного господарського суду встановила його невірність та після здійсненого перерахунку визначила, що до стягнення підлягає сума 1209,06 грн., тобто більша, ніж заявлена у позовних вимогах.

Щодо доводів скаржника про відсутність у останнього обов`язку з оплати товару в зв`язку з відсутністю рахунків-фактур, то вони не приймаються колегією суддів, оскільки суперечать умовам договору, а саме п.2.1, 3.2 договору, за якими відповідач повинен оплатити повну вартість товару (100%) до моменту поставки, а також в зв`язку з наявністю посилань на рахунок-фактуру № ННК-141010 від 14.10.2015р. у довіреності, виписаній власному представнику на отримання цінностей. Крім того, видаткова накладна підписана представником відповідача без будь-яких зауважень, матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з приводу відсутності рахунків-фактур на оплату товару, обумовлених договором, також у справі відсутні докази повернення товару або взяття його на відповідальне зберігання в зв`язку з неналежною якістю. Отже, суд апеляційної інстанції, керується принципом «презумпції належного виконання зобов`язання», передбаченого ч.5 ст.12 ЦК України та вважає, що зобов`язання позивача з поставки та передання необхідних документів на оплату за товар, передбачених договором, виконано належним чином.

Крім того, частковою оплатою товару в розмірі 28 607,00 грн. та 10000 грн. вже після порушення провадження у справі, відповідач фактично визнав наявність заборгованості за поставлений товар та факт наявності у нього рахунку-фактури на оплату.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 15.03.2016р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Транс АГ», с.Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 року у справі № 904/325/16 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.05.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко