КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 910/32554/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: Рябко С.О. ( за довіреністю від 18.01.2016)

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.03.2016р.

у справі № 910/32554/15 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом ОСОБА_3

до 1. товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОД-ЛІДЕР"

2. ОСОБА_4

3. Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5

про визнання учасником товариства, визнання недійними рішень загальних зборів учасників та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до відповідача про визнання ОСОБА_3 учасником товариства, визнання недійсним рішень Загальних Зборів учасників товариства та зобов'язання вчинити дії.

23.02.2016 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2016 по справі № 910/32554/15 провадження у справі № 910/32554/15 припинено.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що спір, який виник між сторонами у вказаній справі за своїм суб'єктним складом не є спором між господарським товариством та його учасниками, у тому числі, учасниками, які вибули. Крім того, вказана справа не є також спором між учасниками господарського товариства, що пов'язаний із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 16.03.2016 р. у справі № 910/32554/15, а справу направити для розгляду до господарського суду міста Києва.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що прийняття загальними зборами учасників Товариства рішень 11.12.2013 р., 20.06.2015 р., 22.06.2015 р. відбувалось без участі позивача, тобто не було дотримано кворуму, а тому вказані рішення є недійсними

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016р. року було прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва 16.03.2016 та призначено справу до розгляду.

В подальшому розгляд справи відкладався.

16.05.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду без змін.

У судове засідання, 17.05.2016 року представники позивача відповідачів 2 та 3 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідачів 2 та 3 , за наявними у справі доказами

Представник відповідача 1, у судовому засіданні 17.05.2016 року заперечень проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.04.2013 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі, відповідно до умов якого Продавець передає у власність Покупцю частину частки в статутному капіталі ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР" у розмірі 30% у статутному капіталі Товариства, що еквівалентно 150 000 грн. 00 коп., а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цю частину частки на умовах, визначених цим Договором. Також, 25.04.2013 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_7 (Покупець) було укладено договір купівлі - продажу частини частки в статутному капіталі, відповідно до умов якого Продавець передає у власність Покупцю частину частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОД-ЛІДЕР" у розмірі 30% у статутному капіталі Товариства, що еквівалентно 150 000 грн. 00 коп., а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цю частину частки на умовах, визначених цим Договором. Інший учасник Товариства ОСОБА_5, який на момент укладання Договору володів часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 3% відмовився від переважного права придбання частини частки ОСОБА_4 у розмірі 60%, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою від 25.04.2013 р. 06.05.2014 року ОСОБА_7 відступила у повному обсязі належну їй частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 30% його статутного капіталу, що дорівнює 150 000 грн. 00 коп. ОСОБА_3, що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою В.В. за реєстровим №422. Як зазначає Позивач, право власності на частку у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР" виникло з моменту укладання договору купівлі - продажу 25.04.2013 р., право власності на іншу частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОД-ЛІДЕР" виникло з моменту відступлення їй такої частки 06.05.2014 р., а тому у ОСОБА_4 залишилось право власності на частку в розмірі 37% статутного капіталу, а у ОСОБА_5 - 3%.

Як зазначає скаржник, у квітні 2015 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 відчужив частку в статутному капіталі ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР" ОСОБА_9

У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, 11.12.2013 року ОСОБА_4 здійснено реєстрацію змін складу учасників товариства - включено до складу часників ОСОБА_9, інформації про засновників та змінено статутний капітал - збільшено його розмір із 500 000 грн. до 1 000 000 грн. 00 коп. 20.06.2015 р. здійснено державну реєстрацію змін складу засновників та інформації про засновників, а саме ОСОБА_9 виключено зі складу учасників ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР", частки в статутному капіталі розподілено таким чином: частка ОСОБА_4 становить 96,4%, тобто 964 000 грн. 00 коп., а частка ОСОБА_5 3,6%, тобто 36 000 грн. 00 коп. 22.06.2015 р. змінено директора Товариства із ОСОБА_4 на ОСОБА_10 та види його діяльності.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що прийняття загальними зборами учасників товариства рішень 11.12.2013 р., 20.06.2015 р., 22.06.2015 р. відбувалось без участі позивача, тобто не було дотримано кворуму, а тому вказані рішення є недійсними.

Тому скаржник просить визнати ОСОБА_3 учасником ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР" із часткою у статутному капіталі в розмірі 60%, що становить 300 000 грн. 00 коп.; визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів учасників ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР", на підставі якого 11.12.2013 р. відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснено державну реєстрацію зміни статутного або складеного капіталу, зміни складу або інформації про засновників, реєстраційна дія №02028147 від 11.12.2013 р.; визнати недійсним та скасувати рішення Загальних зборів учасників ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР", на підставі якого 20.06.2015 р. відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснено державну реєстрацію зміни складу або інформації про засновників, реєстраційна дія №06028147 від 20.06.2015 р.; визнати недійсним та скасувати рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОД-ЛІДЕР", на підставі якого 22.06.2015 р. відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснено державну реєстрацію зміни видів діяльності, зміни керівника, реєстраційна дія №7028147 від 22.06.2015 р.; визнати недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_4 частки у статутному капіталі ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР", вчинений після 25.04.2013 р.; визнати повноважними загальні збори учасників ТОВ "ПРОД-ЛІДЕР", якщо на них присутні учасники, що в сукупності володіють не менше ніж 60% голосів.

Припиняючи провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що спір, який виник між сторонами у вказаній справі за своїм суб'єктним складом не є спором між господарським товариством та його учасниками, у тому числі, учасниками, які вибули.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Статтями 124 та 125 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним судом України та судами загальної юрисдикції. Система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

Згідно ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" система судів загальної юрисдикції відповідно до Конституції України будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус судів" місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності. За змістом ч.3 цієї норми місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, а саме підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до ст.167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративними правами, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.(ч.1 ст. 167 ГК України)

Як передбачено ст. ст. 88, 167 ГК України, ст.ст. 116 ЦК України, ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", корпоративні права складаються з двох самостійних прав: майнового права, які носять економічний зміст та визначаються у грошовому еквіваленті (право на отримання частки прибутку (дивідендів), вартості належної учаснику частки майна у статутному фонді тощо), та особистого немайнового права, які не мають економічного змісту (право участі в управлінні справами товариства, одержання інформації про діяльність товариства, виходу з товариства тощо).

Реалізація передбаченого ст. 147 Цивільного кодексу України, ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" права учасника товариства з обмеженою відповідальністю продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства, здійснити відчуження своєї частки (її частини) третім особам, якщо інше не встановлено статутом товариства, пов'язана з укладенням відповідного правочину (купівлі-продажу, міни, дарування, безоплатної передачі тощо). Особа, яка придбала частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, здійснює права і виконує обов'язки учасника товариства з моменту набуття права власності на частку в статутному капіталі.

Особи, яким було відчужено частку у статутному капіталі господарського товариства, мають право на набуття корпоративних прав шляхом вступу до господарського товариства. При цьому особа стає носієм корпоративних прав щодо товариства з обмеженою відповідальністю з моменту вступу до цього товариства. Право брати участь в управлінні товариством особа набуває з моменту набуття нею корпоративних прав, тобто, з моменту, коли вона стає учасником товариства.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що продана позивачу відповідачем - 1 частка у статутному фонді (капіталі) засвідчує лише набуття позивачем права власності на відповідний вклад у статутному фонді (капіталі) товариства (речі, які мають грошову оцінку) та дає йому право на вступ до цього товариства. Право ж безпосередньої участі в управлінні господарською діяльністю товариства набувається тільки з моменту вступу до господарського товариства, про що свідчитимуть відповідні відомості статуту товариства.

Пунктом 4 ст.12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Вказаний перелік корпоративних спорів, розгляд яких відноситься до компетенції судів господарської юрисдикції, є виключним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" передбачено, що усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов'язків учасника господарського товариства, на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників спору.

Таким чином, господарським судам підвідомчі не всі корпоративні спори, а лише ті, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, у тому числі, учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

У відповідності до ст.50 Закону України "Про господарські товариства" та ст.140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний фонд, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

За змістом п.2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016 року під час вирішення корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції АТ або вступу до інших юридичних осіб. Тому рішення органів юридичної особи, прийняті до вступу позивача до складу її учасників або придбання ним акцій, не можуть бути визнані такими, що порушують його корпоративні права.

Недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи.

Пунктом 2.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» передбачено, що право власності на частку в статутному капіталі ТОВ або ТДВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до ТОВ. Право участі у ТОВ або ТДВ є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у ТОВ або ТДВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства. Закон не пов'язує момент виникнення права участі у ТОВ або ТДВ з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ або ТДВ. Водночас згідно з положеннями статті 89 ЦК України відомості про зміни у складі учасників ТОВ або ТДВ підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру. Правові наслідки наявності або відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному реєстрі визначено статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено перелік відомостей щодо юридичної особи, які містяться в Єдиному державному реєстрі, до яких віднесено, в тому числі, розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників).

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Статуту Відповідача, ОСОБА_3 не є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОД - ЛІДЕР". Крім того, відсутність у позивача корпоративних прав у Товаристві з обмеженою відповідальністю "ПРОД - ЛІДЕР" підтверджена поясненнями представників Позивача та Відповідача - 1, наданими в судовому засіданні.

Пунктом 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016 року передбачено, що до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін, зокрема, спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками ТОВ або ТДВ про право власності на частку.

Колегія суддів вважає, що спір щодо продажу позивачу (не учаснику товариства) частки у статутному капіталі товариства відповідачем - 1 за своєю правовою природою є цивільно-правовим, тобто не пов'язаний із реалізацією корпоративних відносин та за своїм суб'єктним складом сторін не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір, який виник між сторонами у вказаній справі за своїм суб'єктним складом не є спором між господарським товариством та його учасниками, у тому числі, учасниками, які вибули. Крім того, вказана справа не є також спором між учасниками господарського товариства, що пов'язаний із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.08 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" передбачено, що у зв'язку з відсутністю в законодавстві норм про спеціальну підвідомчість (підсудність) спорів, пов'язаних з емісією цінних паперів, розміщенням акцій чи їх обігом, а також часток у статутному (складеному) капіталі товариства, що виникають між акціонерами (учасниками) господарського товариства та товариством (крім передбачених пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України), такі позови повинні приймати господарські суди за правилами статті 1 Господарського процесуального кодексу України, тобто з урахуванням суб'єктного складу учасників спору.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.17 Постанови №13 від 24.10.2008р. Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" справи у спорах про визнання недійсними рішень органів управління господарського товариства за позовом особи, яка не є акціонером або учасником товариства, у тому числі, таким, що вибув, не належить до спорів, що виникають з корпоративних відносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку, що спір за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОД-ЛІДЕР", ОСОБА_4, Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання учасником товариства, визнання недійними рішень загальних зборів учасників та зобов'язання вчинити дії не підвідомчій господарським судам.

За змістом п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження по справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 4.2.5 постанови Пленуму № 18 від 26.12.2011р. роз'яснено, що провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що позов подано позивачем або до відповідача, який не має статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасником корпоративних відносин.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах, так як спір, який виник між сторонами у вказаній справі за своїм суб'єктним складом не є спором між господарським товариством та його учасниками, у тому числі, учасниками, які вибули, а також спором між учасниками господарського товариства, що пов'язаний із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2016 року у справі № 910/32554/15, отже підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2016 року у справі № 910/32554/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 16.03.2016 року у справі № 910/32554/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/32554/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко