УХВАЛА

19.05.2016Справа № 910/6183/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Феліцата Україна"

до Державної служби інтелектуальної власності України

треті особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

1) ОСОБА_1,

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітера"

про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Гайдаш О.С., Голомашевич К.М.;

від відповідача: Фінагіна В.Б.;

від третьої особи-1: ОСОБА_5;

від третьої особи-2: ОСОБА_5;

вільний слухач: ОСОБА_6

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Феліцата Україна"(далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України (далі-відповідач) про скасування (анулювання) свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 25.08.2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 25.08.2010 не відповідає умовам надання правової допомоги, передбаченим у ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.04.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

Зокрема, залучено до участі у справі третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (третя особа-1), Товариство з обмеженою відповідальінстю "Вітера" (третя особа-2).

21.04.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання, у якому Державна служба інтелектуальної власності України просить суд припинити провадження у даній справі, оскільки станом на поточну дату відсутній предмет спору по заявленим позовним вимогам, зокрема, 30.03.2015 до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг внесено відомості про визнання свідоцтва № НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг недійсним повністю за рішенням суду.

Розгляд справи відкладався згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача надав заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, відповідно до якої просить суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Вітера» використовувати у своїй діяльності в будь-якій формі позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке є схожим настільки, що його можна сплутати з позначенням «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом № НОМЕР_2 від 10.04.2007, яке належить ТОВ «Феліцата України», фактично обґрунтовуючи заявлену вимогу ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» .

Крім того, представник позивача надав заяву, в якій просить суд замінити неналежного відповідача у справі № 910/6183/16 шляхом:

- виключення зі справи відповідача - Державну службу інтелектуальної власності України;

- виключення зі справи третьої особи-1 - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності»;

- виключення зі справи третьої особи-2 - ОСОБА_1;

- заміни сторони з третьої особи-2 на відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітера».

Отже, розглянувши подану позивачем заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, яка фактично є заявою про зміну предмету та підстав позову, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Господарським процесуальним кодексом, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову (п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Як роз'яснено в п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подана заява про уточнення позовних вимог спрямована одночасно на зміну предмета і підстав позову, що законом не допускається, відповідно суд визнає подану заяву такою, що задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання позивача про заміну неналежного відповідача у справі, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до ст. 24 ГПК України, господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

Вищий господарський суд України у п. 1.3 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що ГПК не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача. При вирішенні питання про задоволення клопотання щодо залучення до участі у справі іншого відповідача слід виходити з підстав клопотання та їх обґрунтованості.

Відповідно до п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 р. N 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році", питання про достатність підстав для вчинення відповідної процесуальної дії вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів певної справи і з огляду на те, чи сприятиме залучення іншого відповідача з'ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обґрунтованого рішення. Необхідно також мати на увазі, що інший відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої в принципі можливо було б задовольнити позовні вимоги, - на відміну від третьої особи на стороні відповідача, за рахунок якої такі вимоги ніколи не задовольняються.

Оскільки позивачем не наведено суду достатніх підстав для вчинення відповідної процесуальної дії щодо заміни неналежного відповідача, тому суд також відмовляє у задоволенні заяви позивача.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва № НОМЕР_1 станом на 20.04.2016, до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг 30.03.2015 внесено відомості про визнання свідоцтва України № НОМЕР_1 від 25.08.2010 недійсним за рішення суду повністю.

Так, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, оскільки оспорюване свідоцтво визнано недійсним за рішенням суду та внесено відповідний запис до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі № 910/6183/16 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд відзначає наступне.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 ГПК України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 910/6183/16 припинити на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Суддя Бондарчук В.В.