ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016р. Справа № 914/752/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Приватного підприємства «Беркут»
до відповідача:Львівського управління начальника робіт
про:стягнення 40692 грн. 86 коп. (з яких: 21842,53 грн. основний борг; 1381,69 грн. 3% річних; 15115,03 грн. інфляційні; 2353,61 грн. - пеня)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Чеботар Є. О.

Представники:

Позивача:ОСОБА_1 - представник (довіреність від 18.03.2016р. № 5)
Відповідача:не зявився

18.03.2016 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 799 поступила позовна заява від Приватного підприємства «Беркут» до Львівського управління начальника робіт про стягнення 53983 грн. 82 коп. (з яких: 21842,53 грн. основний борг; 1274,65 грн. 3% річних; 14110,27 грн. інфляційні; 16756,37 грн. - пеня).

Ухвалою суду від 21.03.2016р. порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 19.04.2016 р.

01.04.2016р. до суду за вх. № 14301/16 від позивача поступило повідомлення про відсутність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 62 або п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України. До зазначеного повідомлення долучено копії витягів з ЄДРЮОФОПГФ щодо позивача та відповідача та акт звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 31.03.2016 р.

Ухвалою суду від 19.04.2016 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 17.05.2016 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

16.05.2016р. до суду за вх. № 20604/16 від позивача поступили копії податкових декларацій та реєстри виданих податкових накладних.

17.05.2016р. до суду за вх. № 2622/16 від позивача поступила заява про зменшення позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача 40692 грн. 86 коп. (з яких: 21842,53 грн. основний борг; 2353,61 грн. пеня; 1381,69 грн. 3% річних; 15115,03 грн. - інфляційні).

Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та поясненнях з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач вимоги суду не виконав, відзив на позовну заяву не представив, проти позову не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (долучено до матеріалів справи), причин неявки представника в судове засідання не повідомив.

Згідно з підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечив, не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, не представив доказів сплати заборгованості, не скористався наданим йому правом на участь у судовому процесі, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

31.03.2014 р. між Приватним підприємством «Беркут» (продавець, позивач у справі) та Львівським управлінням начальника робіт (покупець, відповідач у справі), укладено договір на поставку матеріалів № 31/03-14 (надалі - Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи), відповідно до якого, продавець зобовязується передати у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти та сплатити за товар згідно накладної (п.1.1.). Право власності на товари, що передаються переходить від продавця до покупця з моменту поставки цих товарів в місце, зазначене покупцем і прийняття покупцем цих товарів (п. 1.2.).

У п.2.1 Договору зазначено, що кількість і номенклатура товару вказується в рахунку.

Приписами п. 3 Договору встановлено, що ціна товару, який продавець передає покупцю визначається в узгоджених рахунках, які є невідємною частиною цього договору, накладних, що супроводжують товар. Розрахунки за товари здійснюються покупцем по безготівковому розрахунку на розрахунковий рахунок продавця на протязі пяти банківських днів від дати поставки.

Відповідно до п.4.1 Договору, вартість товару, що надається продавцем у відповідності до умов договору становить 25,0 (двадцять пять) тисяч гривень (в т.ч. ПДВ).

Покупець та продавець у разі невиконання умов договору несуть відповідальність у вигляді штрафних санкцій (п.4.3 Договору).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що товар вважається зданим продавцем і прийнятий покупцем по якості згідно технічних характеристик виробника за відсутності письмових зауважень щодо його якості з боку покупця по кількості згідно накладної.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на суму 21842,53 грн., що підтверджується накладною від 31.03.2014 р. № 2 та довіреність на отримання цінностей серії ЯОТ № 803668 від 31.03.2014 р.

Порушуючи умови Договору, відповідач не здійснив оплату за товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 21842,53 грн. Зазначена сума заборгованості підтверджується також актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2016 р. (долучено до матеріалів справи).

У п.6.2 Договору зазначено, що у випадку прострочення покупцем терміну оплати вартості товару покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, з дня виникнення заборгованості до повного її погашення. В порядку ч.6 статті 232 ГК України, сторони погоджуються не припиняти нарахування через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано до повного його виконання або звернення до суду з позовом. У відповідності до вимог ч.1 ст.259 ЦК України, сторони погоджуються встановити загальний трирічний строк позовної давності для стягнення штрафних санкцій.

За неналежне виконання умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 1274,65 грн. 3% річних, 14110,27 грн. інфляційних та 16756,37 грн. пені.

Частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Підпунктом 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Скориставшись наданим йому правом, позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 40692 грн. 86 коп. (з яких: 21842,53 грн. основний борг; 1381,69 грн. 3% річних; 15115,03 грн. інфляційні; 2353,61 грн. - пеня).

У суду відсутні підстави вважати, що зменшення позивачем розміру позовних вимог суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, тому приймає зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір з урахуванням нової ціни позову.

Станом на день розгляду справи, відповідач відзив на позов не представив, проти позову не заперечив, доказів сплати заборгованості не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, станом на день звернення з позовом до суду та час розгляду справи, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за отриманий товар у розмірі 21842 грн. 53 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За неналежне виконання грошового зобовязання, позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано відповідачу 1381,69 грн. 3% річних та 15115,03 грн. інфляційних.

Перевіривши розрахунки інфляційних та 3% річних, проведені позивачем, суд зазначає, що такі розрахунки є правильними, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1381,69 грн. 3% річних та 15115,03 грн. інфляційних підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Договором на поставку матеріалів від 31.03.2014 р. № 31/03-14 передбачено забезпечення виконання зобовязань відповідача по оплаті вартості товару у вигляді пені у розмірі подвійної ставки Національного банку України за кожен день прострочення (п.6.2 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 08.04.2014 р. по 07.10.2014 р. на суму 2353 грн. 61 коп.

Перевіривши розрахунок пені, проведений позивачем, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є правильним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 2353 грн. 61 коп. пені підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На час розгляду справи, відповідач проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не представив.

Враховуючи те, що позивачем представлено достатньо обєктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Беркут» до Львівського управління начальника робіт про стягнення 40692 грн. 86 коп. (з яких: 21842,53 грн. основний борг; 1381,69 грн. 3% річних; 15115,03 грн. інфляційні; 2353,61 грн. - пеня) обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 3, 6, 11, 509, 526, 527, 530, 549, 599, 610, 625, 626, 627, 629, 632, 655, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 193, 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «Беркут» до Львівського управління начальника робіт про стягнення 40692 грн. 86 коп. (з яких: 21842,53 грн. основний борг; 1381,69 грн. 3% річних; 15115,03 грн. інфляційні; 2353,61 грн. - пеня) - задоволити повністю.

2. Стягнути з Львівського управління начальника робіт (вул. Луганська, буд. 3, м.Львів, 79034; ідентифікаційний код 22995851) на користь Приватного підприємства «Беркут» (АДРЕСА_1, 79066; ідентифікаційний код 23267591) 40692 грн. 86 коп. (з яких: 21842,53 грн. основний борг; 1381,69 грн. 3% річних; 15115,03 грн. інфляційні; 2353,61 грн. - пеня) та 1378 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 травня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.