РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2016Справа №910/4264/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Шляхбудкомплект"

про стягнення 131 182,40 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Діденко І.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Шляхбудкомплект" про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 11 447,73 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у сумі 119 734,67 грн. відповідно до договору про надання Овердрафт-мікро кредиту від 10.10.2007 № 14180.

08.04.2016 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі від 25.01.2006 №1-5/45 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач у судовому засіданні стверджує, що його права порушені, просить позов задовольнити повністю.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 10.10.2007 між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", далі Банк, та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційним підприємством "Шляхбудкомплект", далі Клієнт, було укладено договір про надання Овердрафт-мікро кредиту № 14180, далі Договір, за яким Клієнт отримав кредит у розмірі 26 000 грн. з відсотковою ставкою відповідно до п. 3.1 Договору та строком виконання зобов'язань відповідно до п. 1.4 Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом і встановлений у додатку № 1 до Договору.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що при порушенні Клієнтом зобов'язань, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 Договору, Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 41% річних.

Відповідно до п. 4.1 Договору при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 винагороди, передбаченої п. 2.2.6, 3.4 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня (у % річних).

Позивач стверджує, що відповідач зобов'язання за Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за Договором відповідач має перед позивачем станом на 23.02.2016 заборгованість за кредитом у сумі 86 339,12 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 121 069,10 грн. та заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у сумі 198 344,73 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012 у справі № 2/0417/2294/2012 за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Шляхбудкомплект", ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" 274 570,55 грн. за Договором (86 339,12 грн. - заборгованість за кредитом; 109 621,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 78 610,06 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором).

Частиною 3 ст. 35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення суду з цивільної справи (рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012 у справі № 2/0417/2294/2012), що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду в розумінні вимог статті 35 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість за Договором, яка виникла після винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за вирахуванням суми, яка була задоволена даним рішенням, і намагається стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 11 447,73 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань у сумі 119 734,67 грн.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 2 ст. 1056 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, надав кредитний ліміт у розмірі 26 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,5% на рік. Відповідач свої зобов'язання не виконав, порушив умови Договору, прострочив строки повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи те, що зобов'язання з боку відповідача не припинилося виконанням, проведеним належним чином, відповідачем не надано суду належних доказів його виконання, або неможливості такого виконання, беручі до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 11 447,73 грн. слід задовольнити.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Вимогами статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме як сплата неустойки так і відшкодування збитків.

Стаття 230 ГК України встановлює, що штрафні санкції - це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Оскільки відповідачем допущено прострочення виконання своїх зобов'язань за Договором щодо сплати процентів за користування кредитом, наведене порушення відповідачем своїх зобов'язань є підставою для застосування до відповідача штрафної санкції у вигляді пені, що обумовлено як ст.ст. 549, 611, 610, 612 ЦК України, так п. 4.1 Договору.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, суд погоджується з таким щодо строків, сум та ставок нарахувань, у зв'язку з чим задовольняє вимоги позивача в цій частині в повному обсязі, а саме в розмірі 119 734,67 грн.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 1 967,73 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство "Шляхбудкомплект".

У судовому засіданні, яке відбулося 13.05.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 611, 612, 629, 1048, 1054, 1056 ЦК України, ст. ст. 193, 230 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч.3 ст. 43, 44, п.5 ч. 1 ст. 81, ст. 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Шляхбудкомплект" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства "Шляхбудкомплект" (02232, м. Київ, пр-т Володимира Маяковського, буд. 89, ) на користь:

- Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 11 447, 73 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 119 734, 67 грн. та судовий збір у розмірі 1 967, 73 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 18.05.2016 року

Суддя Ю.О.Підченко