РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа № 910/3350/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Елавус ЛТД"

до Фонду державного майна України

про зобов'язання виконати умови договору

за участю представників:

від позивача: Кириленко О.П. - представник за довіреністю № 01-306/16 від 09.03.2016 р.

від відповідача: Качуровський В.В. - представник за довіреністю № 538 від 31.12.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Елавус ЛТД" (далі - ТОВ "Елавус ЛТД") з позовом до Фонду державного майна України (далі - ФДМ України) про визнання недійсним договору № 543 від 05.12.2012 р. про внесення змін до договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № 516 від 06.11.2009 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що договір про внесення змін до договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ДП "Харківський дослідний цементний завод" суперечить принципам розумності та справедливості, оскільки встановлює для позивача (покупця) зобов'язання зі збільшення обсягу інвестицій та зміну напрямів їх використання у галузі виробництва цементу, яка за участі Фонду державного майна України не віднесена до пріоритетних галузей економіки держави, а тому такий договір суперечить Закону України "Про стимулювання інвестиційної діяльності у пріоритетних галузях економіки з метою створення нових робочих місць", а також порушує права позивача та приписи ст.ст. 509, 627 ЦК України.

До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої ТОВ "Елавус ЛТД" просить суд зобов'язати Фонд державного майна України виконати зобов'язання в натурі, що передбачене пунктом 4.1 та пунктом 5.5 договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № 516 від 06.11.2009 р., а саме - шляхом у тому числі, але не виключно, розроблення та внесення відповідачем в установленому порядку до Кабінету Міністрів України проекту нормативно-правового акту про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру до позивача, як це гарантовано ст. 42 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність".

Зазначена заява була прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим розгляд справи здійснюється з урахуванням змінених позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував змінені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що позивач на власний розсуд трактує умови договору купівлі-продажу, оскільки даним договором не передбачено обов'язку відповідача щодо розроблення та внесення проекту нормативно-правового акту про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму на розгляд Кабінету Міністрів України. Крім того, зазначив, що ТОВ Фірма "Елавус ЛТД" не зверталося до Фонду державного майна України для врегулювання спору у позасудовому порядку, а тому його позов є передчасним.

Також представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Харківської області справи № 922/244/16 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна та стягнення коштів. Вказане клопотання суд відхилив, як необґрунтоване, оскільки, розглядаючи дану справу, суд не позбавлений можливості самостійно встановити обставини щодо наявності підстав для зобов'язання виконати умови договору купівлі-продажу, і результати розгляду цієї справи не залежать від висновків, зроблених у іншій справі - № 922/244/16 про розірвання договору, повернення майна та стягнення коштів.

Отже, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

06.11.2009 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Елавус ЛТД" (покупець) та Фондом державного майна України (продавець) був укладений договір № 516 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Харківський дослідний цементний завод", що підлягає продажу за конкурсом (далі - договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Харківський дослідний цементний завод", що знаходиться за адресою: м. Харків, МСП-2, вул. Плиткова, 1-г (далі - об'єкт приватизації), на земельній ділянці площею 23 313 кв.м., а покупець зобов'язується прийняти об'єкт приватизації і сплатити за нього ціну, визначену договором.

Згідно з розділом 3 вказаного договору передача об'єкту приватизації здійснюється у триденний строк після повної сплати вартості придбаного об'єкту приватизації, що засвідчується актом приймання-передачі. Право власності на об'єкт приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкту приватизації.

У судовому засіданні встановлено, що позивач на виконання умов договору купівлі-продажу передав покупцю цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Харківський дослідний цементний завод", розташований за адресою: м. Харків, МСП-2, вул. Плиткова, 1-г, про що свідчить акт прийому-передачі від 28.01.2010 р., а покупець сплатив за придбаний об'єкт грошові кошти, передбачені умовами договору.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Харківський дослідний цементний завод" зареєстровано за ТОВ Фірма "Елавус ЛТД" (реєстраційний номер майна 28359484).

У судовому засіданні встановлено, що 05.12.2012 р. сторони уклали договір № 543, яким внесено зміни до договору купівлі-продажу, зокрема, щодо збільшення загального обсягу інвестицій - до суми 10 271 тис. грн., які ТОВ Фірма "Елавус ЛТД" повинне внести у розвиток підприємства протягом 2010 - 2015 років, у тому числі на здійснення заходів, спрямованих на підвищення ефективності роботи підприємства (проектування та виробництво магнезіального цементу М-500 та мікромармуру, включаючи отримання необхідних дозволів на користування надрами; придбання подрібнювального комплексу КІ-1,6 компанії "Урал-Омега"), а також здійснити заходи, спрямовані на збільшення обсягів готової продукції.

Також судом встановлено, що 14.08.2013 р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 843-р "Про затвердження переліку пріоритетних галузей економіки", з якого вбачається, що галузь виробництва цементу (основного профілю використання майнового комплексу ДП "Харківський дослідний цементний завод") не віднесена до пріоритетних галузей економіки, у якій реалізується державна політика щодо розвитку виробничого, експортного потенціалу та створення нових робочих місць.

Вказані обставини зумовили припинення співпраці іноземного інвестора - Компанії Bioland SA із покупцем майнового комплексу - ТОВ Фірма "Елавус ЛТД" у напрямках інвестування у розвиток об'єкту приватизації.

При цьому позивач вважає, що саме з вини відповідача галузь виробництва цементу не віднесена до пріоритетних напрямків державної економіки та враховуючи те, що Фонд державного майна України бере участь у формуванні інвестиційної політики (у тому числі щодо розроблення нормативно-правових актів), останній зобов'язаний виконати в натурі пункти 4.1 та 5.5 договору купівлі-продажу від 06.11.2009 р. № 516 шляхом розроблення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 4, абз. 1, 2 п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" та внесення в установленому порядку Кабінету Міністрів України проекту нормативно-правового акту про створення рівних умов для конкуренції виробників (в т.ч. і позивача), а також забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру.

Окрім усього, судом встановлено, що у провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа № 922/244/16 за позовом Фонду державного майна України до ТОВ Фірма "Елавус ЛТД" про розірвання договору купівлі-продажу № 516 від 06.11.2009 р. та повернення майна - цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Харківський дослідний цементний завод" у державну власність внаслідок невиконання позивачем умов договору купівлі-продажу. Вказана обставина стала підставою для звернення ТОВ "Елавус ЛТД" з даним позовом до господарського суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи доводи сторін, суд виходив з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про стимулювання інвестиційної діяльності у пріоритетних галузях економіки з метою створення нових робочих місць" визначено, що пріоритетними галузями економіки є галузі, спрямовані на забезпечення потреб суспільства у високотехнологічній конкурентоспроможній екологічно чистій продукції, високоякісних послугах, які реалізують державну політику щодо розвитку виробничого та експортного потенціалу, створення нових робочих місць. Перелік пріоритетних галузей економіки визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про стимулювання інвестиційної діяльності у пріоритетних галузях економіки з метою створення нових робочих місць" державна підтримка надається суб'єктам інвестиційної діяльності, які реалізують схвалені Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу при Кабінеті Міністрів України з питань надання державної підтримки суб'єктам інвестиційної діяльності, які реалізують інвестиційні проекти у пріоритетних галузях економіки (далі - спеціально уповноважений орган при Кабінеті Міністрів України), Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій інвестиційні проекти у пріоритетних галузях економіки.

Інвестиційним проектом у пріоритетній галузі економіки вважається інвестиційний проект, що передбачається реалізувати на новоствореному або діючому підприємстві, на якому буде проведено реконструкцію або модернізацію (за обов'язкової умови виділення окремого структурного підрозділу, на якому буде реалізовуватися інвестиційний проект) та який одночасно відповідає критеріям, визначеним цією статтею.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України", ст. 7 Закону України "Про приватизацію державного майна" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації. При цьому його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України України "Про приватизацію державного майна" контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний орган приватизації. Державний орган приватизації має право залучати органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (за їх згодою) до здійснення контролю за виконанням умов договору купівлі-продажу. За результатами перевірки виконання умов договору купівлі-продажу складається акт за формою, встановленою Фондом державного майна України.

Отже, відповідач у справі наділений певними повноваженнями щодо реалізації державної політики у сфері приватизації державного майна. Разом з цим, відносини між ним та іншими суб'єктами приватизації оформлюються господарським договором, умови якого визначені спеціальним законодавством.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У силу ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч.ч. 1, 2 Закону України України "Про приватизацію державного майна" при приватизації об'єкта державної власності шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу. Укладення та внесення змін до договорів купівлі-продажу здійснюється відповідно до вимог законодавства. Зміни, що вносяться до договорів купівлі-продажу, укладених у процесі приватизації, здійснюються в порядку, що затверджується Фондом державного майна України, та не можуть передбачати:

- зменшення відповідальності покупця за невиконання ним зобов'язань;

- зменшення загального обсягу інвестицій, визначених договором купівлі-продажу.

До договору купівлі-продажу повинні включатися передбачені бізнес-планом чи планом приватизації зобов'язання або зобов'язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, щодо: збереження основних видів діяльності підприємства; технічного переозброєння, модернізації виробництва; виконання встановлених мобілізаційних завдань; погашення боргів із заробітної плати та перед бюджетом, простроченої кредиторської заборгованості підприємства; забезпечення соціальних гарантій працівникам згідно з вимогами трудового законодавства; вимоги та додаткові обмеження природоохоронного законодавства до користування об'єктом.

У разі укладення договорів купівлі-продажу під інвестиційні зобов'язання такі договори можуть містити умови щодо недопущення виникнення податкового боргу до виконання зобов'язань у визначені договором строки.

Договір купівлі-продажу має містити положення щодо відповідальності (звільнення від відповідальності) у разі виникнення форс-мажорних обставин (стихійне лихо, обставини непереборної сили тощо).

Включення до договору інших зобов'язань покупця допускається за згодою сторін.

Строк виконання зобов'язань, визначених у договорі купівлі-продажу, крім мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'яти років. Для об'єктів групи Г та інших підприємств і установ, приватизація яких здійснюється на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Кабінет Міністрів України визначає строк виконання зобов'язань та затверджує порядок здійснення контролю за їх виконанням. Зазначені в частині 2 ст. 27 цього Закону зобов'язання зберігають свою дію для осіб, які придбають об'єкт у разі його подальшого відчуження протягом строку дії цих зобов'язань.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ст. 180 ГК України).

Як вбачається з договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу № 516 від 06.11.2009 р., сторони дійшли взаємної згоди щодо усіх істотних умов цього договору та умов, визначених законодавством про приватизацію державного майна, зокрема, щодо взаємних прав та обов'язків продавця та покупця.

Пунктом 4.1 ст. 4 договору, на виконання якого вказує ТОВ "Елавус ЛТД", передбачено, що кожна сторона зобов'язується виконувати обов'язки, покладені на неї цим договором, та сприяти іншій стороні у виконанні її обов'язків.

При цьому позивач зазначає, що принцип взаємного сприяння полягає в тому, що кожна із сторін договору повинна всіляко сприяти та не перешкоджати другій стороні у виконанні нею своїх обов'язків. Умови такого взаємного сприяння мають юридичне значення тоді, коли вони закріплені в договорі або передбачені спеціальними нормативними актами. А оскільки про таке сприяння зазначено і в договорі, і в законі, відповідач повинен звернутися до Кабінету Міністрів України з проектом нормативно-правового акту, який би вирівняв дискриміноване становище позивача у галузі виробництва цементу.

Дійсно, згідно з положеннями ст.ст. 4, 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" до основних завдань Фонду належать, зокрема, реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, сприяння процесу демонополізації економіки і створенню умов для конкуренції виробників. До повноважень Фонду у сфері нормативного забезпечення належить розроблення та внесення в установленому порядку Кабінету Міністрів України проектів законів та інших нормативно-правових актів. До повноважень у сфері приватизації державного майна - формування інвестиційної політики; сприяння залученню недержавних інвестицій в об'єкти державного сектора економіки, зокрема шляхом реалізації інвестиційних проектів на засадах спільної чи інвестиційної діяльності.

Разом з тим, необхідно зазначити, що здійснення вказаних повноважень відповідача є його правом, які він на свій вибір може обрати з метою реалізації покладених на нього законом функцій та для виконання умов укладених договорів.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

У свою чергу, частинами 1 та 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Отже, враховуючи наведені положення, суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доведено, що розроблення і внесення до Кабінету Міністрів України проекту нормативно-правового акту про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму відноситься до кола обов'язків Фонду державного майна України, передбачених п. 4.1 договору купівлі-продажу, тоді, як вчинення таких дій є правом відповідача та може бути його власною ініціативою.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено також порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу, внаслідок чого необхідно застосувати примус щодо зобов'язаня останнього вчинити вищевказані дії.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідача сприяти виконанню п. 5.5 договору купівлі-продажу суд вважає, що і в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Зазначеним пунктом передбачено обов'язки покупця щодо виконання ним умов продажу відповідно до протоколу № 3 засідання конкурсної комісії з продажу від 26.10.2009 р., затвердженого наказом Фонду державного майна України від 28.10.2009 р. № 1691. При цьому вказаний протокол позивачем суду не був наданий з метою обґрунтування свої вимог. Однак, з п. 5.5 договору вбачається, що виконання передбачених цим пунктом обов'язків покладається на позивача - ТОВ "Елавус ЛТД":

- збереження протягом 5 років - до 2014 року основного профілю діяльності підприємства: виробництво цементу, піску стандартного та будівельних сумішей;

- внесення інвестицій у розвиток підприємства протягом 2010 - 2015 років у загальній сумі не менш як 9.470 тис. грн, у тому числі: на здійснення протягом 2010-2012 років заходів, спрямованих на підвищення ефективності роботи підприємства (згідно з додатком 2 до цього договору); внесення протягом 2014 - 2015 років додаткових інвестицій у проектування виробництва магнезієвого цементуМ-500 та мікромармуру;

- збільшення обсягу виробництва в період з 2010 по 2015 роки, який в натуральному виразі складатиме не менше як 70 %;

- зниження собівартості 1 тони готової продукції на 15 відсотків (в розрахунку цін на рівні вересня 2009 року без врахування інфляції);

- забезпечення оснащення нової лабораторії сучасним обладнанням, яке повністю відповідає європейським стандартам ISO-9001;

- завершення роботи із заміни скла адміністративно-лабораторного корпусу та проведення утеплення фасаду;

- здійснення заходів, спрямованих на збільшення асортименту та обсягів готової продукції: підготовка робочого проекту реконструкції печі Ш1.2х16 у стендовому корпусі для виробництва паленого вапна та магнезіального цементу; розроблення протягом 2010 -2011 років технічних умов виробництва магнезіального цементу на базі Об'єкта приватизації; організація дільниці з виробництва дрібних залізобетонних виробів та малих архітектурних форм;

- забезпечення створення безпечних умов праці та дотримання санітарних норм і правил протипожежної безпеки згідно із законодавством;

- недопущення звільнення працівників підприємства з ініціативи покупця, за винятком звільнення з підстав, передбачених законодавством;

- недопущення затримки виплати заробітної плати працівникам підприємства більш як на один місяць;

- збереження існуючого на момент укладання договору купівлі-продажу кількості робочих місць;

- забезпечення щорічного збільшення фонду оплати праці та середньомісячної заробітної плати;

- забезпечення утримання прилеглої території.

З викладеного суд робить висновок, що вказані умови договору є обов'язковими для покупця (ТОВ Фірма "Елавус ЛТД"), будь-яких обов'язків відповідача цей пункт договору (5.5) не містить. У той же час, пунктом 6 договору передбачено зобов'язання продавця, згідно з яким ФДМ України повинен:

- передати покупцю об'єкт приватизації в установлений в цьому договорі строк;

- повідомляти покупця у разі несвоєчасного внесення платежів за об'єкт приватизації;

- здійснювати контроль за виконанням умов цього договору.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Суд вважає, що позивач не довів порушення Фондом державного майна України умов пункту 5.5 договору купівлі-продажу, що має наслідком зобов'язання відповідача розробити проект нормативно-правового акту про створення рівних умов для конкуренції виробників та забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру та внести його в установленому порядку Кабінету Міністрів України.

Щодо вимог позивача про зобов'язання ФДМУ виконати умови договору не виключно шляхом розроблення та внесення законопроекту, а якимсь іншим способом, не визначеним позивачем, суд зазначає, що такі вимоги не узгоджуються з приписами господарського процесуального закону, відповідно до яких суд розглядає конкретні позовні вимоги, а не загальне бачення сторони у спорі стосовно того, як мають виконуватись зобов'язання за цим договором з урахуванням Конституції України та інших законодавчих актів.

При цьому необхідно зазначити, що рішення суду не може прийматись як застереження від будь-яких порушень і також не може бути умовним та залежним від будь-яких обставин, з огляду на що суд відмовляє в цій частині позовних вимог.

Посилання відповідача - Фонду державного майна України на акти перевірок, яким виявлені порушення позивачем (покупцем) умов договору купівлі-продажу № 516 від 06.11.2009 р., суд відхиляє, оскільки пояснення та докази в цій частині не стосуються предмету спору в даній справі.

Також суд відхиляє доводи відповідача про відсутність звернень ТОВ Фірма "Елавус ЛТД" з метою врегулювання спору у досудовому порядку та зазначає, що можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обрання певного засобу правового захисту, зокрема і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом або договором (п. 11.2 договору) обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист (рішення Конституційного cуду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 р.).

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені обставини у справі та наведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ Фірма "Елавус ЛТД" про зобов'язання відповідача виконати в натурі пункти 4.1 та 5.5 договору купівлі-продажу від 06.11.2009 р. № 516 шляхом, але не виключно, розроблення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 4, абз. 1, 2 п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" та внесення в установленому порядку Кабінету Міністрів України проекту нормативно-правового акту про створення рівних умов для конкуренції виробників, а також забезпечення рівноправного режиму, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, заявлене в межах первісної редакції позову, відповідач після зміни позовних вимог не підтримав, а тому суд його не розглядав. Також суд не прийняв до уваги твердження представника позивача про необхідність ознайомлення з додатковими матеріалами, зібраними у ході розгляду справи, оскільки учасники процесу відповідно до ст. 22 ГПК України мають право ознайомитись з наявними у справі матеріалами протягом усього часу розгляду справи, строк якого обмежений процесуальним законом, з урахуванням того, що суд не позбавляв такого права позивача.

За правилами ч. 5 статті 49 ГПК України у разі відмови у позові, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Елавус ЛТД" до Фонду державного майна України про зобов'язання виконати умови договору.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в присутності представників сторін у судовому засіданні 12 травня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 17 травня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.