ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р.Справа № 922/910/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 3256,99 грн.
за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1 (довіреність № 805 від 15.05.2015 р.)

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків (далі за текстом - відповідач) в порядку регресу матеріальні збитки 3256,99 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 2811а4ах від 03.10.2014 р. виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 8194,13 грн., внаслідок чого до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.03.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.04.2016 р.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 19.04.2016 р., від 04.05.2016 р. розгляд справи відкладався в звязку з неявкою на судове засідання представника позивача, та ненадання учасниками судового процесу витребуваних судом документів.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 12624 від 14.04.2016 р.), в якому просить суд в задоволені позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами розміру страхового відшкодування, яке підлягає сплаті відповідачем на користь позивача, а також на те, що таке відшкодування відповідачем вже виплачено позивачу в добровільному порядку в межах фактичних збитків, понесених страхувальником за договором добровільного страхування наземного транспорту № 2811а4ах від 03.10.2014 р.

На судове засідання 17.05.2016 р. прибув представник відповідача, який просить суд в задоволенні позову відмовити.

Позивач на судове засідання 17.05.2016 р. свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, та засобами електронного звязку надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Оскільки неявка на судове засідання представників позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та ОСОБА_2 (Далі - Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2811а4ах від 03.10.2014 р. (а.с. 10-15), відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля НОМЕР_1, його окремих частин чи додаткового обладнання.

26.11.2014 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «ТОYОТА - Саmrу», д/н НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, та «ГАЗ 3302», д/н НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем згідно з полісом серії АІ № 2048807 (а.с. 26).

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб «ТОYОТА - Саmrу», д/н НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, що підтверджується Довідкою ДАІ від 26.11.2014 р. (а.с. 22) та відомостями про ДТП № 9467836 (витяг а.с. 24).

Відповідно до інформаційної відомості про учасників ДТП (а.с. 24) та Постанови Московського районного суду міста Харкова від 12.01.2015 р. по справі № 643/19670/14-п, зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля НОМЕР_4, ОСОБА_3.

Матеріали справи також свідчать про те, що згідно з умовами добровільного страхування наземного транспорту № 2811а4ах від 03.10.2014 р, на підставі страхового акту № 1.001.14.18700/VESKO33976 від 09.12.2014 р. (а.с. 32-33) та інших зібраних документів позивачем розраховано та виплачено страхове відшкодування у розмірі 8 194,13 грн. згідно з платіжним дорученням № 145888 від 10.12.2014 р.

Відповідно до лімітів полісу серії АІ № 2048807, згідно з яким відповідачем застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 50000 грн., розмір франшизи становить 1000 грн.

З посиланням на зазначені обставини позивач зазначає, що сума зобовязання, що має бути сплачена відповідачем становить 7194,13 грн. (8194,13 грн. страхового відшкодування - 1000 грн. франшизи = 7194,13 грн.).

Позивач звернувся до відповідача з претензією № ЛВ7569 від 06.04.2015 р. (а.с. 35-36) в якій просив сплатити йому страхове відшкодування в сумі 8194,13 грн.

Відповідач визнав страховий випадок та частково сплатив на користь відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 3 937, 14 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2345 від 14.07.2015 р.

Іншу частину страхового відшкодування в сумі 3256,99 грн. відповідач не сплатив посилаючись на безпідставність та недоведеність відповідних вимог. Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 3-5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 цього ж Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки винна особа у ДТП має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, а отже, відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди, несе Страховик (Відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення містить ст. 27 Закону України "Про страхування", згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи із цього, відповідальною особою в розумінні ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного Кодексу України, в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є Відповідач.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів» у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Такий порядок встановлено Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Постановою КМУ № 8 від 05.01.1998 року «Про затвердження Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому розрахунок суми збитку повинен бути проведеним з урахуванням прав відповідача відповідно до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Мінюста №142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Як свідчать матеріали справи, позивачем в обґрунтування розміру заподіяних в результаті ДТП збитків надано акт огляду транспортного засобу по справі № 1.001.14.18700 (а. с. 27), калькуляцію № 1.00.1.14.1 (а. с. 28-30), складені ТОВ «Автоарт», яке, як зазначає позивач, здійснювало ремонт автомобіля; страховий акт № 1.001.14.18700/VESKO33976 (а. с. 33), та розрахунок страхового відшкодування (як додаток до страхового акту) (а. с. 32).

Проте, зазначені документи складені з порушенням вимог зазначених вище положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні».

Зокрема, в матеріалах справи відсутні жодні докази наявності у ТОВ «Автоарт» (його працівників), яке склало акт огляду транспортного засобу по справі № 1.001.14.18700 (а. с. 27) та калькуляцію № 1.00.1.14.1, а також у гр. ОСОБА_4, яка, як зазначено, склала страховий акт № 1.001.14.18700/VESKO33976 (а. с. 33), та розрахунок страхового відшкодування (як додаток до страхового акту) повноважень як суб'єкта оціночної діяльності.

Крім того, ні калькуляція № 1.00.1.14.1 (а. с. 28-30), ні розрахунок страхового відшкодування (як додаток до страхового акту) (а.с. 32) взагалі не підписані його виконавцями.

До того ж, зазначені документи, всупереч вимогам ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів» не містять коефіцієнту зносу складових, що були пошкоджені в результаті ДТП, та підлягають ремонту або заміні.

Зазначені обставини також свідчать про те, що дані документи складено з порушенням «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Мінюста №142/5/2092 від 24.11.2003 року, а тому в розумінні ст. 32-34 ГПК України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами розміру збитків, заподіяних в результаті ДТП.

При цьому, обґрунтованого висновку оцінювача щодо розміру збитків, позивачем до суду не надано.

Разом з тим, суд констатує, що в матеріалах справи міститься наданий відповідачем експертний висновок авто товарознавчого дослідження № 4774 від 25.05.2015 р., виготовлений на замовлення відповідача ОСОБА_5 науково-дослідним інститутом ім. Засл. Проф. Бокаріуса (а. с. 54-59). Згідно з даним висновком величина вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, пошкодженого у результаті ДТП автомобіля «Toyota Camry» , складає: 4937,14 грн.

Матеріали справи не містять підстав для відхилення висновків вказаної експертизи. До того ж він відповідає вимогам, що передбачені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як вже було зазначено вище, відповідач платіжним дорученням № 2345 від 14.07.2015 р. на суму 3937,14 грн. повністю сплатив на користь позивача страхове відшкодування в розмірі, визначеному висновком авто товарознавчого дослідження № 4774 від 25.05.2015 р. (за вирахуаннням франшизи в розмірі 1000 грн.).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм Закону, а також враховуючи, що обставини, які повідомлені позивачем спростовуються матеріалами справи, висновком експертизи, а також враховуючи, що відповідачем вже відшкодовані позивачу грошові кошти в сумі 3937,14 грн., господарський суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати по справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_6