РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2016Справа №910/2333/16

За позовом Об'єднання підприємств "Український музичний альянс"

До Товариство з обмеженою відповідальністю "СОНІ УКРАЇНА"

Про стягнення 52 765,39 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Неволіна А.Ю. - представник

Від відповідача Томаров І.Є. - представник

Курдакова Л.О. - представник

Суть спору:

Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю "СОНІ УКРАЇНА" про стягнення 52 765,39 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2016 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/2333/16 та призначено розгляд справи на 09.03.2016.

09.03.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання.

09.03.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримані документи на вимогу ухвали суду та клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 09.03.2016 оголошено перерву до 18.03.2016.

17.03.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отриманий відзив на позовну заяву та заперечення.

В судове засідання 18.03.2016 представник позивача з?явився, підтримав своє клопотання про витребування в Державної фіскальної служби України відомості про факти митного оформлення у митному режимі імпорту Товариством з обмеженою відповідальністю "Соні Україна" товарів, визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.20013 року.

В судове засідання 18.03.2016 представник відповідача з?явився, надав свої усні пояснення та заперечив проти задоволення клопотання представника позивача про витребування додаткових доказів.

Заслухавши представників сторін суд приходить до висновку про задоволення клопотання представника позивача про витребування в Державної фіскальної служби України додаткові відомості.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Ухвалою суду від 18.03.2016 відкладено розгляд справи на 27.04.2016 та направлено судовий запит.

13.04.2016 відділом діловодства суду від Державної фіскальної служби отримано відповідь на запит.

22.04.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про фіксування судового процесу технічними сторонами.

26.04.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи по справі, заяву про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про призначення судової експертизи.

18.05.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано пояснення по справі.

20.05.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано пояснення по справі.

В судове засідання 20.05.2016 представник позивача з'явився, просив суд прийняти до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Представником відповідача надано усні пояснення.

Заслухавши представників сторін суд прийшов до висновку про прийняття до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

В задоволенні клопотання про призначення судової експертизи судом відмовлено.

В судовому засіданні 20.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання підприємств «Український музичний альянс» є організацією колективного управління, уповноваженою Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збір та розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

ТОВ «Соні Україна» у період з 01.07.2011 року по 25.12.2014 року імпортувало на митну територію України обладнання і матеріальні носії, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, згідно з переліком визначеним додатком до Постанови № 992. Цю обставину Відповідач визнавав і в одному зі своїх листів, адресованих Позивачу (копія листа № 121 від 18.05.2013 року).

04.04.2013 року ОП «Український музичний альянс» було отримано від Державної служби інтелектуальної власності України виписки з даних митної статистики на 19 аркушах. Копія супровідного листа від 04.04.2013 року № 5-7/09-дск додається. Зазначені виписки містять статистичні відомості про імпортерів обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, передбачені ч. 2 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема і щодо Відповідача. Інформація митної статистики була надана Державній службі інтелектуальної власності України Державною митною службою України на виконання п. З Постанови № 992.

Позивач зазначає, що на момент імпорту Відповідачем вказаних товарів на митну територію України Позивач був єдиною уповноваженою організацією колективного управління. Це підтверджується листом Державної служби інтелектуальної власності України № 1-7/4782 від 17.06.2015 року. В зв'язку із чим, сплатити відрахування у строки, визначені законом, Відповідач міг лише на користь Позивача, то між Позивачем та Відповідачем виникло зобов'язання по сплаті вказаних відрахувань, а також виконання інших дій, що з такого зобов'язання випливають (зокрема щодо надання інформації про товари ввезені на митну територію України відповідно до пункту 7 Порядку № 780/123/561).

Позивач зазначив, що відповідачем відрахування сплачені не були, інформація про ввезені товари не надавалась.

Позивач зазначив, що на час виникнення зобов'язань по сплаті відрахувань лише в нього були повноваження щодо збору та розподілу відрахувань, проте відповідачем зобов'язання виконано не було. Позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме позивач просив стягнути з відповідача відрахування в розмірі 2 869 593,73 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши, що:

1. Позивач -не єдина організація колективного управління, уповноважена здійснювати збір та розподіл коштів від відрахувань.

2. Відповідач уклав договір про оплату відрахувань за імпорт обладнання і/або матеріальних носіїв з іншою уповноваженою організацією колективного управління і сплачує відрахування, тому виконує вимоги закону.

3. Вищевказане доводить відсутність порушень прав Позивача в діях Відповідача та безпідставність вимог Позивача.

Відповідачем відповідно до своїх письмових поясненнях вказує на той факт, що на здійснював сплату відрахувань в зв'язку із судовим розглядом справи № 2а-18236/11/2670 про визнання протиправним і скасування Свідоцтва позивача. З метою виконання обов'язку із сплати відрахувань відповідачем було укладено договір про оплату відрахувань за імпорт обладнання і/або матеріальних носіїв від 01.096.2015 № ІМ-0109/15 із Всеукраїнської громадською організацією "Всеукраїнське Агентство Авторських Прав"

Відповідно до умов договору, п. 2.1 Договору сторони погодили, що імпортер відповідно до частини 4 ст. 42 ЗУ " Про авторське право та суміжні права" зобов'язується виплатити уповноваженій організації відрахування (відсотки) у розмірі та порядку, передбаченому законодавством України та договором, а уповноважена організація зобов'язується в порядку, передбаченому законодавством України прийняти кошти (відрахування) від Імпортера та розподілити між організаціями колективного управління, які є на обліку у Державній службі інтелектуальної власності України, на основі договорі укладених уповноваженою організацією з такими організаціями колективного управління для їх подальшого розподілу між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм)

Між відповідачем та Всеукраїнською громадською організацією "Всеукраїнське Агентство Авторських Прав" було укладено Додаткові угоду № 1, 2 до Договору № ІМ-0109/15 про виплату відрахувань імпортером обладнання і/або матеріальних носіїв від 01.09.2015 р., відповідно до умов яких сторони погодили, що якщо у імпортера є невиплачені відрахування (відсотки) за попередні роки, то імпортер до 31.12.2016 р. зобов'язується перерахувати дані відрахування на рахунок Уповноваженої організації, виходячи із розмірів, встановлених Постановою №992, від вартості обладнання і матеріальних носіїв, зазначеної в зовнішньоекономічному договорі Імпортера про придбання обладнання і матеріальних носіїв в національній валюті. Відповідно до умов у мов Додаткової угоди№2 сторони погодили внести зміни в частині конкретизації порядку, розмірів та строків виплати винагороди Імпортером за попередній період, а саме п. 3.7 Договору.

Відповідачем було надано докази на підтвердження виконання обов'язку по сплаті відрахувань.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач як організація колективного управління, уповноважена здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків).

Відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 42 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено виплата винагороди особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах.

Частиною 5 Закону визначено, що Розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

У розумінні статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач не заперечує обов'язку сплати відрахувань.

З метою виконання обов'язку із сплати відрахувань відповідачем було укладено договір про оплату відрахувань за імпорт обладнання і/або матеріальних носіїв від 01.096.2015 № ІМ-0109/15 із Всеукраїнської громадською організацією "Всеукраїнське Агентство Авторських Прав" та додаткові угоди до нього.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Відповідачем надано докази належного виконання умов договору відносно сплати відрахувань.

Доводи позивача відносно того що обов'язок сплати відрахувань відповідач повинен виконати лише перед позивачем, як єдиною на момент імпорту організацією колективного управління не приймається судом до уваги.

Оскільки між відповідачем та Всеукраїнською громадською організацією "Всеукраїнське Агентство Авторських Прав" було укладено договір про оплату відрахувань за імпорт обладнання і/або матеріальних носіїв від 01.096.2015 № ІМ-0109/15. Додатковими угодами до даного Договору № 1 від від 01.09.2015 та № 2 від 01.02.2016 сторони узгодили сплату відрахувань (процентів) за попередній період.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

В ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, з огляду на викладене вище, доводи позивача спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати позивача з огляду на відмову в задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.05.2016.

Суддя Л.В. Прокопенко