ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016р. Справа№ 914/566/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго», м.Жовква Львівської області

про стягнення 363495,50грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Горбань М.Ю.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго», м.Жовква Львівської області про стягнення 363495,50грн., з яких 128645,09грн. пені, 21165,49грн. 3% річних, 213684,91грн. індексу інфляції.

Ухвалою суду від 02.03.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.03.2016р. Ухвалою суду від 16.03.2016р. розгляд справи відкладено на 04.04.2016р. у звязку з неявкою відповідача. В судовому засіданні 04.04.2016р. оголошено перерву до 20.04.2016р. Ухвалою суду від 20.04.2016р. строк вирішення спору продовжено на 15 днів за клопотанням відповідача та відкладено розгляд справи на 16.05.2016р.

Представникам сторін розяснено права, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 16.05.2016р. зявився, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Ствердив зокрема, що на виконання укладеного між позивачем та відповідачем КП «Жовкватеплоенерго» в грудні 2013 року договору, останньому протягом 2014 року поставлено природний газ на суму 1920909,32грн., який оплачено з порушенням встановлених договором строків. Зазначене зумовило звернення до суду із позовною заявою про стягнення 128645,09грн. пені, 21165,49грн. 3% річних, 213684,91грн. індексу інфляції. Надав усні пояснення про щодо зарахування платежів здійснених КП «Жовкватеплоенерго» на підставі платіжних доручень №426 від 26.12.2014р. та №424 від 22.12.2014р. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання 16.05.2016р. зявився, проти позову заперечив з підстав, зазначених у поданих раніше запереченнях (вх.№14347/16/16 від 04.04.2016р.) та доповненнях і уточненнях до них (вх.№16759/16 від 18.04.2016р.). Ствердив, зокрема, що розрахунки за спожитий природний газ за вказаний період проводились, в тому числі, і шляхом проведення взаєморозрахунків за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків, зазначивши, що заборгованість за поставлений природний газ повністю погашено. Відповідач вважає, що оскільки підписавши вказані договори позивач погодився на зміну умов, порядку та відповідальності з оплати за поставлений природний газ протягом зазначеного періоду, а КП «Жовкватеплоенерго» у визначені строки проведено оплату, підстави для задоволення позову в частині нарахувань пені, 3% річних та індексу інфляції, проведених на заборгованість за зобовязаннями січня, лютого, березня та квітня 2014 року, погашення якої врегульовано зазначеними договорами, відсутні. Відтак, у задоволенні позовних вимог в цій частині стягнення просив відмовити. Водночас, не заперечив проти нарахувань, проведених позивачем на заборгованість за зобовязаннями жовтня та грудня 2014 року.

В судовому засіданні оголошено перерву до 16.05.2016р. о 16:00год.

В судове засідання 16.05.2016р. після перерви повноважні представники сторін зявились, додаткових пояснень по суті спору не подали, заяв чи клопотань не заявляли.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець за договором, позивач по справі) та Комунальним підприємством «Жовкватеплоенерго» (покупець за договором, відповідач по справі) укладено договір №2251/14-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013р., за яким продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору (п.1.1).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Договором, а саме п.6.1, встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» поставлено КП «Жовкватеплоенерго» природного газу протягом 2014 року на суму 1920909,32грн.грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі природного газу за вказаний період.

Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання КП «Жовкватеплоенерго» договору та порушення встановленого ним порядку оплати за отриманий газ в частині строків виконання відповідного зобовязання, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» нараховано відповідачу 128645,09грн. пені, 21165,49грн. 3% річних, 213684,91грн. індексу інфляції. Із позовом про стягнення зазначених сум позивач і звернувся до суду.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Правова норма ч.1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п.7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Згідно зі ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1).

Із матеріалів справи вбачається, що поставлений протягом 2014 року газ оплачувався відповідачем із порушенням встановлених договором строків. Так, природний газ поставлений у січні, лютому, березні та квітні повністю оплачено відповідачем 17.10.2014р., у жовтні 10.12.2014р. та грудні 01.04.2015р. Лише природний газ поставлений у листопаді 2014 року оплачено КП «Жовкватеплоенерго» своєчасно.

При проведенні перерахунку сум пені, 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем на суму заборгованості, допущену відповідачем внаслідок проведення несвоєчасних оплат за отриманий протягом 2014 року природний газ згідно договору, суд звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Жовкватеплоенерго» протягом 2014-2015 року здійснено платежі на виконання взятих на себе за договором №2251/14-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013р. зобовязань із оплати за отриманий протягом 2014 року природний газ, що відображено у поданих позивачем розрахунках. Окрім цього, відповідачем також з метою погашення заборгованості за природний газ, отриманий згідно договору, здійснено у 2014 році перерахування на користь позивача коштів на виконання договорів про організацію взаєморозрахунків.

Так, суму 1229528,65грн. за природний газ, отриманий згідно договору, оплачено КП «Жовкватеплоенерго» 17.10.2014р. на підставі платіжного доручення №423 від 13.10.2014р., на виконання договору №500/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») від 01.10.2014р., сторонами якого є як позивач, так і відповідач. Зазначені кошти зараховано позивачем в рахунок погашення заборгованості за оплату природного газу, спожитого КП «Жовкватеплоенерго» протягом січня, лютого, березня та квітня 2014 року.

Також природний газ, отриманий згідно договору, оплачено КП «Жовкватеплоенерго» 24.12.2014р. на підставі платіжного доручення №424 від 22.12.2014р. на суму 73947,48грн., на виконання договору №1159/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») від 10.12.2014р., сторонами якого є як позивач, так і відповідач, а також 30.12.2014р. на підставі платіжного доручення №426 від 26.12.2014р. на суму 176397,15грн., на виконання договору №1158/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») від 10.12.2014р., сторонами якого є як позивач, так і відповідач. Проведення зазначених розрахунків сторонами не заперечується, а з усних пояснень сторін, наданих в судовому засіданні 16.05.2016р. встановлено, що такі платежі зараховано ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на оплату природного газу, поставленого в листопаді 2014 року на суму 239307,36грн., а в решті як передоплату за газ, поставлений в грудні 2014 року.

Предметом зазначених договорів про організацію взаєморозрахунків є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30 (п.1).

Проаналізувавши умови зазначених договорів, суд приходить до висновку, що ними сторони погодили інший порядок проведення розрахунків за природний газ, поставлений у січні, лютому, березні, квітні, листопаді та частково в грудні 2014 року на підставі договору №2251/14-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013р., й визначили відповідальність за порушення його умов в частині відповідних оплат.

Відтак, відсутні підстави для стягнення пені по договору, трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем відповідно до ст.625 ЦК України на заборгованість із оплати поставленого за договором природного газу в січні 2014 року в розмірі 475348,26грн., в лютому 2014 року 406608,72грн., в березні 2014 року 244807,31грн. та в квітні 2014 року 102764,36грн., оскільки, уклавши договір №500/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») від 01.10.2014р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу за вказані періоди. Тому для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ст.625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених цим договором, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до п.15 якого, сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Водночас, суд вважає підставним нарахування позивачем пені, 3% річних та індексу інфляції на суму заборгованості, допущену відповідачем внаслідок проведення несвоєчасних оплат за отриманий у 2014 року природний газ згідно договору №2243/14-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 22.01.2014р., а саме у жовтні 2014 року на суму 56625,92грн. та у грудні 2014 року на суму 264281,39грн., погашення якої здійснювалось на виконання його умов та не врегулюване договорами про організацію взаєморозрахунків між сторонами.

При цьому, суд звертає увагу на розяснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у Постанові №14 від 17.12.2013р. Так, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1). День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9).

Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.1 вказаної Постанови також зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Окрім цього, а в п.5.1 цієї Постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З врахуванням вищенаведеного, на підставі проведеного перерахунку за визначені позивачем періоди, суд, приходить до висновку, що такі позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме 11393,56грн. пені, 871,26грн. 3% річних та 23449,45грн. індексу інфляції.

У задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідність відмовити з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд приходить до висновку, що витрати зі сплати судового збору в розмірі 535,71грн. слід покласти на відповідача, а в решті на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Жовкватеплоенерго» (Львівська область, м.Жовква, вул. Лесі Українки, буд.5; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м.Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.6; ) 11393,56грн. пені, 871,26грн. 3% річних, 23449,45грн. індексу інфляції та 535,71грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 23.05.2016р.

Суддя Щигельська О.І.