ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 р. Справа № 923/1386/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, м. Київ

до

відповідача-1: Дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто", м. Цюрупинськ Херсонської області

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів", м. Херсон

про стягнення солідарно 21 936 065 грн. 55 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - 1 - ОСОБА_2, представник, довіреність № б/н від 12.01.2016р.;

від відповідача - 2 - не прибув.

Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (позивач) заявлено позов до дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" (відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" (відповідач-2), яким, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог б/н від 28.08.2015 р. (т. 1, а.с. 161-236), просить стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 96ю/201/05-1501/2-1 від 23.05.2011 року в розмірі 21 936 065 грн.55 коп., із них 9 760 228 грн. - сума заборгованості за кредитом, 2 779 678 грн. 74 коп. - сума заборгованості за процентами, 599 016 грн. 22 коп. - сума пені за несвоєчасну сплату процентів, 2 425 953 грн. 09 коп. - сума пені за несвоєчасну повернення кредиту, 68 213 грн. 57 коп. - 3 % річних від простроченої суми процентів, 177 919 грн. 49 коп. - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 729 686 грн. 49 коп. - індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів, 1 875 769 грн. 95 коп. - індекс інфляції за час прострочки по кредиту, 502 800 грн. - штраф за прострочку кредиту, 3 016 800 грн. - штраф за прострочку процентів.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 06.10.2015 р. зупинено провадження у справі №923/1386/15, в зв'язку з призначенням по справі судово-економічної експертизи, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С Бокаріуса.

До господарського суду Херсонської області надійшов лист №2/3016 від 21.10.2015 р. від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, в якому повідомлено про неможливість виконання експертизи по вказаній справі через надмірну завантаженість експертів криміналістів та запропоновано звернутися до експертної установи за місцем обслуговування, а саме - до Одеського НДІСЕ.

З огляду на викладене, зважаючи на неможливість проведення судово-економічної експертизи Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С Бокаріуса, суд, ухвалою від 24.11.2015 р. доручив проведення судово-економічної експертизи по справі № 923/1386/15 Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, м. Одеса, вул.Ланжеронівська, 21.

29.04.2016 р. до господарського суду Херсонської області надійшов лист-відповідь Одеського НДІСЕ, в якому повідомлено, що у зв'язку з великою експертною завантаженістю судово-економічна експертиза за матеріалами справи № 923/1386/15 може бути виконана не раніше грудня 2016 - січня 2017 року.

По факту затягнення проведення судово-економічної експертизи по справі судом 10.05.2016 р. винесена окрема ухала.

20.04.2016 р. позивач звернувся до суду з заявою про поновлення провадження у справі та винесення окремої ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Враховуючи наведене провадження у справі має бути поновлено.

Разом з цим суд зазначає, що дана справа порушена ухвалою суду від 12.08.2015 року за вищезазначеною позовною завою, яка надійшла до суду 11.08.2015 року. Ухвалою суду від 06.10.2015 р. зупинено провадження у справі.

Отже, встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору, з урахуванням зупинення провадження у справі, закінчується 08.05.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, суд з урахуванням особливостей розгляду спору як виняток може продовжити строк розгляду спору не більше як на 15 днів.

Поряд з цим, суд має створити сторонам належні умови для реалізації процесуальних прав, і сторони мають сприяти суду всебічно, повно та об'єктивно розглянути справу.

Будь-яка судова справа має бути розглянута протягом розумного строку. Зокрема така норма слідує зі змісту ст.42, 43, 22, 53 ГПК України.

З огляду на викладене строк розгляду даної справи має бути продовжено на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 04.05.2016 року продовжено строк вирішення спору по справі №923/1386/15 на п'ятнадцять днів, провадження по справі поновлено та призначено на 13.05.2016 року із зобов'язанням сторін забезпечити явку представників у судове засідання.

В судове засідання 13.05.2016 р. позивач та відповідач-2 не направили своїх представників.

Позивач 12.05.2016 р. направив клопотання про залучення до участі у справі на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Суд зазначене клопотання відхилив, оскільки ухвалою від 13.05.2016 р. ним виправлена допущена описка в ухвалах у справі та визначив позивачем у справі - ПАТ "ОСОБА_1 національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адмінстрації відповідно до позовної заяви

Представник відповідача-1 надав відзив, яким просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки він не визнає позовні вимоги щодо нарахованих сум штрафу, посилаючись на порушення статті 61 Конституції України щодо можливості одночасного нарахування штрафу та пені за невиконання грошового зобовязання.

Поряд з цим, під час судового розгляду справи представник відповідача-1 не заперечував проти суми стягнення основної заборгованості за кредитом та процентів за його користування. За відповідним клопотанням відповідач-1 просить суд зменшити розмір неустойки, нарахованої за договором, мотивуючи це нестабільною фінансово-економічною ситуацією в Україні, зниженням та припиненням господарських правовідносин з контрагентами.

Відповідачем-2 поданий відзив на позов, за яким позовні вимоги ним не визнаються через пропуск строку предявлення до нього вимоги як до поручителя, а тому він вважає поруку припиненою. Зокрема, на його думку, строк повернення кредиту настав 20 грудня 2014 року, оскільки пунктом 4.4. кредитного договору встановлено, що у разі невиконання відповідачем-1 зобовязань, визначених в пунктах 3.3.2. 3.3.17 кредитного договору, протягом більше 15 днів, термін надання кредиту вважається таким що закінчився, та відповідач-1 зобовязаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, комісії та нараховані штрафні санкції. На думку відповідача-2 позов пред"явлено в серпні 2015 року за пропуском 6 місячного строку.

Неявка представників сторін у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, суд

в с т а н о в и в:

23.05.2011 року між ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ» та Дочірнім підприємством «СПІВДРУЖНІСТЬ ІНІЦІАТИВНИХ ПРАЦЕЗДАТНИХ ОСОБА_3» (Позичальник) укладено Договір кредиту № 96ю/2011/05-1501/2-1, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язувався надати Позичальнику грошові кошти, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 2 343 214,00 гривень 00 копійок, із встановленою платою за користування кредитом у розмірі 21,0 % процент річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку №1 до цього Договору, що є невідємною складовою частиною цього Договору, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Кредитним договором до 22.05.2014 року або достроково у випадках, передбачених Кредитним договором.

Договором про внесення змін № 1 від 21.06.2011 р. до Кредитного договору, замінено в тексті Кредитного договору словосполучення «Договір кредиту» на словосполучення «Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії» та, крім іншого, встановлено максимальний ліміт заборгованості до 5 485 474,00 грн. і графік погашення суми основної заборгованості.

Відповідно до останньої редакції Кредитного договору, яка була закріплена Договором про внесення змін № 16 від 31.03.2014 р. до Кредитного договору, крім іншого, встановлено, що ОСОБА_1 зобов'язувався надати Позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі до 10 056 000,00 гривень 00 копійок, із встановленою платою за користування кредитом у розмірі 21,0 % процент річних з переглядом процентної ставки кожні 3 місяці протягом дії Кредитного договору, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Кредитним договором до 30.03.2015 року та встановленим графіком зміни максимального ліміту заборгованості.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору, сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно до 5 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, на рахунок в Банку, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Судом встановлено, що позивачем виконано умови Кредитного договору - відповідно до п. 2.1. Кредитного договору перераховано Відповідачу-1 кредитні кошти на його поточний рахунок в межах максимального ліміту в розмірі 9 760 228,00 гривень 00 копійок, що підтверджується виписками по особовим рахункам та заявами на видачу кредиту .

За своєю юридичною природою, укладений між сторонами договір є кредитним договором, правовідносини за яким регулюються положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України, за якою банк (кредитодавець) зобовязується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої.

В даному контексті суд також зазначає, що у відповідності до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а за частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Визначаючи строк виконання зобовязання щодо повернення суми кредиту, суд зазначає, що за частиною 1 статті 530 ЦК України , якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зокрема, як зазначено вище, додатковими угодами №№ 1 16 до кредитного договору встановлено наступний графік зменшення ліміту, а саме: з 06.06.2014 встановлено максимальний ліміт 10 056 000 грн, з 05.05.2014 9 956 000 грн, з 05.06.2014 9 856 000 грн, з 05.07.2014 9 756 000 грн, з 05.08.2014 9 656 000 грн, з 05.09.2014 9 556 000 грн, з 05.10.2014 9 456 000 грн, з 05.11.2014 9 356 000 грн, з 05.12.2014 9 256 000 грн, з 05.01.2015 9 156 000 грн, з 05.02.2015 9 056 000 грн, та кінцевим терміном повернення залишку 20.03.2015. ( т.1 арк. 16-36)

Водночас, пунктом 4.4. кредитного договору № 96ю/2011/05-1501/2-1 сторонами обумовлено, що у разі невиконання Позичальником зобовязань, визначених пунктами 3.3.2. 3.3.17. цього договору, порушення Позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобовязань за кредитом, умов договорів, визначених пунктом 1.3. цього договору, протягом 15 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобовязаний не пізніше наступного робочого дня, погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Така домовленість сторін узгоджується з положеннями частини 2 статті 1050 ЦК України, за якою, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього ж Кодексу.

В даному випадку згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, відповідач-1 не повернув 9 760 228 грн суми наданого кредиту у звязку з чим, з урахуванням пятнадцятиденного строку, встановленого пунктом 4.4. кредитного договору, з 14 квітня 2015 року термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобовязаний був не пізніше наступного робочого дня, тобто 15 квітня 2015 року, погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

На підставі пункту 4.4. кредитного договору Банком направлена на адресу відповідачів вимога від 30.10.2014 р. за вих. № 05.1-05/3481, щодо сплати суми заборгованості.

Таким чином, суд констатує про настання строку повернення всієї суми кредиту та сплати процентів за його користування 15.04.2015 року.

За таких обставин несплата суми кредиту та процентів за його користування, є порушенням взятих Позичальником на себе зобовязань за договором.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також в ч. 1 статті 611, ч. 2-4 статті 612, ч. 1, 2 статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 статті 549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Зокрема, пунктом 4.2. кредитного договору встановлена відповідальність Позичальника за прострочення виконання грошових зобовязань по сплаті процентів, комісій та повернення кредиту у вигляді нарахування пені в розмірі 1 проценту від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки ОСОБА_1 банку України, що діяла у період невиконання зобовязань.

Позивачем, згідно з наданого ним розрахунку (т. 1, а.с. 191-192), нарахована пеня в розмірі 2 425953,09 грн за порушення строків повернення кредиту за період з 25.02.15 р. по 25.08.2015 р. та 599 016,22 грн за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за період з 25.02.15 р. по 25.08.2015 р.

Вирішуючи спір в цій частині суд зазначає, що позивачем нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає договірним умовам. Також суд зазначає, що позивачем пеня нарахована виходячи із сум частково погашення суми кредиту та з урахуванням строків за графіком, хоча строк його погашення в повній сумі настав 14.04.2015 р. Як витікає із розрахунку позивач провів нарахування пені на протязі 6- місячного строку у відповідності до норм ст.232 ГК України.

У звязку з викладеними обставинами щодо нарахованих сум пені, суд вважає їх нарахування обґрунтованим, а вимоги щодо стягнення підлягаючими задоволенню, Поряд з цим, позивачем на підставі пункту 4.3. договору, за яким у разі порушення Позичальником вимог, передбачених пунктами 3.3.2. 3.3.17. договору, він зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі пяти процентів від суми кредиту за кожний такий випадок, нарахований штраф у розмірі 502 800,00 грн за прострочку повернення кредиту в розмірі 9760 228 грн та штраф у розмірі 3016 800 грн за прострочку сплати процентів за період з 25.10.2014 р. по 16.04.2015 р., тобто за 6 випадків такого порушення, з розрахунку 502800 грн за кожне.

Відповідач-1 звертав увагу суду, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що пунктом 4 Оглядового листа № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 р. «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» Вищий господарський суд України вказав, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України. Такий висновок ґрунтувався на правовій позиції наведеній у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 р. № 42/252, від 09.04.2012 р. № 20/246-08 та від 12.06.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011.

Зокрема, вищі суди зазначили, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач мав право нарахувати штрафні санкції та пеню, оскільки, як витікає із аналізу законодавства, притягнення до господарсько-правової відповідальності шляхом нарахування пені та штрафу за умовами договору не суперечить чинному законодавству. Зазначений аналіз спростовує доводи відповідача-1 щодо неможливості двічі притягнення до відповідальності суб'єктів господарювання за порушення щодо несвоєчасного виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Відносно заявленого відповідачем-1 клопотання про зменшення розміру неустойки у звязку з його фінансовим станом суд зазначає наступне.

Принцип свободи договору декларується в статтях 3, 627 ЦК України. Разом з тим, здійснення особами цивільних прав певним чином обмежується. Зокрема, згідно статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може застосувати наслідки, встановлені законом, а саме за статтею 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень статті 13 цього ж Кодексу.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (аналогічні положення містяться в статті 551 ЦК України). При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно частиною 1 статті 627 того ж Кодексу, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога врахування принципу розумності є прямою вимогою Закону до договору. Тобто, сума неустойки, яка передбачається в договорі, повинна бути розумною.

Згідно з п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд при прийнятті рішення має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (пеня, штраф), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном «власність» розуміє також грошові кошти, що підлягають поверненню. Невиконання обов'язку щодо повернення коштів за умовами кредитного договору відповідач-1 порушує право позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти у власність позивача.

Разом з тим у справі " Тюмень проти України" за рішенням Європейського суду з захисту прав людини у п. 55, суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності У п. 56. рішення суд зазначив, що вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, суд визнає, що держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте, Суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на «мирне володіння [його] майном» в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу.

У зв'язку з наведеними висновками ЕСЗПЛ суд досліджує дотримання справедливого балансу між заявленими до стягненнями позивачем сум нарахованих штрафних санкцій, правом мирного володіння майном - грошовими коштами як позивачем так і відповідачами, суспільним інтересом, який випливає із справи, ступеню виконання своїх договірних зобов'язань відповідачем-1.

Суд прийняв до уваги, що позивачем пеня нарахована з порушенням правил ст.232 ГПК України за період більше ніж 6 місяців, за позовними вимогами позивач просить стягнути 11794062 грн. 66 коп. основного боргу за договірними зобов'язаннями, 6544569,31 грн, що складає майже 55% від суми основного боргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" здійснює діяльність вантажного автомобільного транспорту та забезпечує працевлаштуванням вразливої частини населення - інвалідів, тому суспільним інтересом є функціонування товариства, яке надає послуги з перевезення вантажів та працевлаштування інвалідів. В той же час суспільним інтересом є забезпечення фінансово-банківської діяльності у країні, що складає засади стабілізації економіки.

Суд приймає до уваги, що протягом строку визначеному сторонами для виконання договірних зобов'язань щодо повернення кредиту мали місце кризові економічні явища в країні, що не могло не відобразитись на фінансовому стані відповідача-1. Ним надано баланс та звіт про фінансовий стан станом на 31.03.2016 р. Згідно згаданих документів видно, що за результатами роботи товариство протягом 1 кварталу мало збитки у сумі 34 579 тис. грн, кредиторська заборгованість складає 30 643 тис. грн.

Суд приймає до уваги, що, окрім штрафних санкцій банком до стягнення заявлені нарахування інфляційних втрат у сумі 2 605 456 грн.44 коп та 3 % річних у сумі 246 133 грн.06 коп., що є певною компенсацією збитків, які має банк із-за несвоєчасного виконання відповідачем-1 договірних зобов'язань.

В сукупності усіх наведених фактів, суд дійшов до висновку, що нараховані позивачем штрафні санкції порушують принцип розумності, при розгляді справи слід дотримати принцип справедливого балансу та зменшити стягнення штрафу за прострочення кредиту та штрафу за прострочення процентів до 5% і стягнути 25140 грн і 150 840 грн. відповідних штрафів.

Через невиконання грошового зобовязання позивачем нараховані до стягнення з відповідачів станом на 26.08.2015 р. 68 213,57 грн річних від простроченої суми кредиту, 177919,49 грн річних від простроченої суми процентів за кожний з періодів несплати процентів, 1875769,95 інфляційних за час прострочки кредиту за кожним з періодів несплати сум кредиту, 729686,49 грн інфляційних за час прострочки процентів за кожний з періодів несплати процентів.

Вирішуючи спір в цій частині суд зазначає, що у відповідності до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок річних та інфляційних, який здійснений позивачем, суд констатує його правомірність

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком, Позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПІВДРУЖНІСТЬ ІНІЦІАТИВНИХ ПРАЦЕЗДАТНИХ ІНВАЛІДІВ» (Відповідач-2 та/або Поручитель) 23.05.2011 року укладено Договір поруки № 04-1502/1-4, відповідно до якого Відповідач-2 зобовязався перед Банком солідарно відповідати за виконання Позичальником у повному обсязі зобовязань за Кредитним договором (з усіма змінами та доповненнями до цього договору як укладеними, так і тими, що будуть укладені у майбутньому), а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1.2. Договору поруки, Поручитель зобов'язаний у разі невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобовязання, відповідати перед Банком разом із Позичальником як солідарні боржники всім свої майном на яке, згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.4.1.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 24.11.2014 року № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», у розгляді справ за позовом кредитора до боржника та поручителя як солідарних боржників господарським судам слід враховувати, що відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідач-2 у відзиві не визнав вимоги, вважаючи, що із вказаного договору поруки не витікає у нього договірних зобов'язань, оскільки відповідач-1 платіжним дорученням № 598 від 05.12.2014 р. частково сплатив кредит у сумі 1667,00 грн. та платіжним дорученням № 597 від 05.12.2014 р. частково сплатив відсотки у сумі 4 999,00 грн.. Відповідач-2 доводить, що у відповідності до п.п.1.1 та п.2.5 договору кредиту з урахуванням додаткових вимог до нього, 20.12.2014 року строк користування кредитом сплив і у позивача виникло право дострокового стягнення з відповідачів заборгованість.

Відповідач-2 наголошує, що за ч.4 ст.599 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. Відповідач-2 вважає, що позивач повинен був пред'явити вимогу до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості за кредитом не пізніше 22.06.2015 р., тобто не пізніше шести місяців після настання строку виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Аналіз договору поруки № 04-1502/1-4, вказує, що він за своєю правовою природою є договором поруки, правовідносини за яким регулюються приписами параграфу 3 глави 49 ЦК України.

Так, за змістом статті 533 цього Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Водночас, згідно зі статтею 554 цього ж Кодексу, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобовязання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника.

Проте, відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В даному випадку сторонами в договорі поруки не встановлювався ні строк дії поруки, ні строк її припинення, а тому діє загальне правило названої частини 4 статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Так, відповідно до частини 1 статті 251 та частини 1 статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК).

Таким чином, умова договору поруки про дію самого договору (визначення строку дії договору) поруки не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком дії самої поруки, в тому числі її припинення.

Суд зазначає, що порука це строкове зобовязання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-6цс14-1 (постанова від 17.09.2014 р.).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки розуміється як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, виходячи з положень другого речення частини 4 статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до приписів ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У статті 559 ЦК України визначено підстави та випадки припинення поруки, зокрема визначено, що:

- порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності;

- порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем;

- порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника;

- порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.(ч.4).

Приймаючи до уваги, що відповідач-1 (позичальник) свої зобовязання за Кредитним договором, щодо повернення кредиту та нарахованих процентів за користування ним на час звернення позивача до суду з позовом не виконав, а договором поруки, з урахуванням змін визначено, що він діє до 30.03.2015 р., то не можна вважати що порука припинилась, оскільки відсутня будь-яка з підстав зазначених у вищевказаній правовій нормі а позовна заява, яка є вимогою заявлена в межах 6 місячного терміну.

З урахуванням викладеного, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги в розмірі визначені в ході розгляду справи судом, щодо стягнення з відповідачів заявлених позивачем щодо стягнення сум в солідарному порядку підлягає задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У пункті 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" висловлено правову позицію згідно якої зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход Державного бюджету України.

Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на день звернення позивача з позовною заявою до суду) ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлені в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73080 грн.).

Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" з 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати встановлений в сумі 1218 грн.

Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації заявлено позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення солідарно з відповідачів 21936065 грн. 55 коп. Отже, сума судового збору з урахуванням підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", яка підлягала сплаті при зверненні з позовом становить 73080 грн.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на день звернення позивача з позовною заявою до суду) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Оскільки, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 КРЕДИТ» підлягають частковому задоволенню, а саме лише в частині стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 9 760 228,00 гривень - сума заборгованості за кредитом; 2779678,74 гривень - сума заборгованості за процентами; 599016,22 гривень - сума пені за несвоєчасну сплату процентів; 2425953,09 гривень - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту; 68213,57 гривень - 3 % річних від простроченої суми процентів; 177919,49 гривень - 3% річних від простроченої суми кредиту; 729686,49 гривень - індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів; 1875769,95 гривень - індекс інфляції за час прострочки по кредиту; 25 140 гривень - штраф за прострочку кредиту; 150 840 гривень - штраф за прострочку процентів., тобто на 84,75% (позов заявлений на 21936065 грн. 55 коп., а підлягає задоволенню на 18592445 грн. 55 коп.), то відповідачі повинні сплатити в доход Державного бюджету України 61935 грн. 30 коп. судового збору.

Отже, згідно вказаної вище правової позиції, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 30967 грн. 65 коп. на відповідача-1 та 30967 грн. 65 коп. на відповідача-2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути солідарно з дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" (75100, Херсонська обл., м. Цюрупинськ вул. Комсомольська, 11, код в ) та товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" (73000, м. Херсон, вул. Червоностудентська, буд. 36 А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 КРЕДИТ» (04053, и. Київ, Тургенєвська, 52/58; р/р 290959131 у ПАТ «ОСОБА_1 КРЕДИТ», МФО 320702, ) заборгованість Дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" (75100, Херсонська обл., м. Цюрупинськ вул. Комсомольська, 11, код в ) за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 96ю/2011/05-1501/2-1 від 23.05.2011 року в розмірі 18592445 грн. 55 коп. з яких:

9 760 228,00 гривень - сума заборгованості за кредитом;

2 779 678,74 гривень - сума заборгованості за процентами;

599 016,22 гривень - сума пені за несвоєчасну сплату процентів;

2 425 953,09 гривень - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту;

68 213,57 гривень - 3 % річних від простроченої суми процентів;

177 919,49 гривень - 3% річних від простроченої суми кредиту;

729 686,49 гривень - індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів;

1 875 769,95 гривень - індекс інфляції за час прострочки по кредиту;

25 140 гривень - штраф за прострочку кредиту;

150 840 гривень - штраф за прострочку процентів.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4.Стягнути з дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" (75100, Херсонська обл., м. Цюрупинськ вул. Комсомольська, 11, код в ) в доход Державного бюджету України (р/р 3002, МФО 852010, код за , одержувач УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКСУ у Херсонській області) 30967 грн. 65 коп. судового збору.

5.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" (73000, м. Херсон, вул. Червоностудентська, буд. 36 А, ) в доход Державного бюджету України (р/р 3002, МФО 852010, код за , одержувач УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКСУ у Херсонській області) 30967 грн. 65 коп. судового збору.

6.Накази видати після набрання рішенням законної сили, зокрема, за п. 2 резолютивної частини рішення видати окремий наказ за кожним з боржників з застереженням про те, що стягнення є солідарним (ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Повне рішення складено 19.05.2016 р.

Суддя Л.М. Немченко