ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 р. Справа № 917/477/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5 в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" , 49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108

до Державного підприємства "Миргородське лісове господарство", 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Козацька, 22/1

про стягнення грошових коштів у сумі 36755,00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 21.04.2016 р. та 23.05.2016:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

У судовому засіданні 21.04.2016 року було оголошено перерву до 23.06.2016р. згідно ст.77 ГПК України для надання можливості сторонам подати додаткові докази, про що представники сторін були повідомлені під розписку (арк.55 справи).

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у сумі 36755,00 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі на озвучив заперечення на відзив на позовну заяву, згідно яких, недовантаження вантажу у вагоні значно вище норми, дозволеної Правилами видачі вантажу.

Представник відповідача інших реагувань на позов, крім заперечень, наведених у відзиві на позовну заяву, згідно яких позивач проводив зважування вагону на вагах іншого типу та посилався на природну втрату, суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

15 вересня 2015 року зі станції Гоголеве Південної залізниці Державне підприємство «Миргородське лісове господарство» здійснило відправлення вагону №68750280 (надалі-вагон) згідно накладної №44661445 на станцію Легендарна Донецької залізниці (копія накладної а.с. -8).

Відповідно до зазначеної залізничної накладної маса вантажу визначена відправником складає 51200 (графа 24); вартість перевезення складає 7351,00 грн (графа 34). Накладна підписана представником відправника ОСОБА_3

Відповідач вказує, що маса вантажу була визначена на електронних кранових вагах OCS-XZ1, про що вказано в п. 26 накладної №44661445 від 15.09.2015 р.

Як вказує позивач, при проходженні вагону через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту, залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі вказаній відправником у накладній.

Контрольне переважування спірного вагону проводилось на 150-тонних вагонних вагах, тобто таким же самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, про що було складено комерційний акт РА № 011392/741 від 19.09.2015 р. (а.с. -9). Перевіркою було виявлено, що в накладній №44661445 у вагоні №68750280 вказана маса вантажу складає 51200 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 41000 кг, що на 10200 кг менше, ніж вказано у накладній. Також в ОСОБА_2 зазначено, що вантаж завантажений в три штабеля. Проволочні ув'язки не порушені, вільних місць немає. Вагон бездверний і безлюковий. В технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні вагона вага підтвердилася.

Також, 19.09.2015 р. був складений ОСОБА_2 загальної форми, де також були засвідчені вищезазначені обставини (а.с. -10).

Згідно комерційного акту РА № 011392/741 від 19.09.2015 р. та статей 118, 122 Статуту залізниць України (далі - Статут) позивач нарахував 36755,00 грн штрафу за невірне зазначення маси вантажу в накладній та звернувся до суду про його стягнення з відповідача.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України - господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов'язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України.

Господарські зобов'язання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори між суб'єктами господарювання укладаються за правилами встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ст.ст. 173, 179 ГК України).

Відповідно до ч.5 ст.306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.(ст.307 ГК України).

Аналогічні положення містить і ст.908 ЦК України.

Предметом даного спору є стягнення залізницею штрафу за неправильне зазначення у накладній маси вантажу.

Приписами ст.920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст.216 ГК України).

Згідно зі ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт", законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Статут залізниць України (надалі - Статут залізниць) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457. Статут залізниць чинний зі змінами і доповненнями.

Стаття 5 Статуту залізниць відносить до компетенції Міністерства транспорту України затвердження нормативних документів на підставі цього Статуту, які є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Накладна, згідно ст.6 Статуту залізниць - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній - основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу (ст.37 Статуту залізниць).

Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. затверджено Правила оформлення перевізних документів. Наказом Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011р. №138 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів" - внесено зміни до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та викладено їх в новій редакції.

Так, згідно п.1.2 Правил, оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644 (надалі - Правила), накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Виникнення між сторонами у даній справі господарських договірних відносин у сфері перевезення вантажу залізничним транспортом підтверджується перевізним документом - накладною від 15.09.2015р. №44661445.

Обов'язок відправника зазначати у накладній відповідні реквізити, в т.ч. масу вантажу, установлено п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Правил оформлення перевізних документів. Вантажовідправником заповнюється, зокрема, графа накладної "маса вантажу в кг, визначена відправником", де зазначається маса вантажу у кілограмах. У разі визначення маси на вагонних вагах у відповідних графах зазначається маса брутто, тари вагона і нетто вантажу. Відправником також заповнюються графи: "Спосіб визначення маси", де зазначається, яким способом визначено масу вантажу. При зважуванні вантажу необхідно зазначити тип ваг: "на товарних вагах", "на вагонних вагах вантажопідйомністю...т", "на елеваторних вагах" чи інших вагах; "Навантаження засобами" - зазначається "відправника", якщо навантаження здійснюється відправником. У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%.(п.2.6 Правил оформлення перевізних документів).

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів - засвідчуються актами. Аналогічну норму містить ст.129 Статуту залізниць - обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах. Вищевказаною статтею передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334.

Судом встановлено, що комерційним актом від 19.09.2015 року за №РА011392/741 підтверджується недовантаження вагона № 68750280 на 10200 кг від маси зазначеної у накладній на перевезення.

Частиною 2 статті 24 Статуту передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 122 Статуту встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до пункту 5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

У статті 118 Статуту зазначено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.2 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29 травня 2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Судом встановлено, що залізнична накладна та комерційний акт містять всі необхідні реквізити, складені у відповідності до Правил складання актів та є належними і допустимими доказами на підтвердження того факту, що під час оформлення перевізних документів відповідачем невірно зазначено в залізничній накладній масу вантажу.

Оскільки факт невідповідності маси вантажу даним, зазначеним відповідачем у накладній по вагону № 68750280, підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог залізниці про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 36755,00 грн.

Посилання відповідача у відзиві на той факт, що згідно п. 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтранспорту України №644 від 21.11.2000 р. перевірка маси вантажу на станції призначення проводиться, як правило тим самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, а позивач не зважив на цю вимогу наказу, і на свій розсуд, вибірково провів перевірку - зважування окремого вагону на 150-тонних вагонних вагах, не знайшли свого документального та нормативного обґрунтування.

Так, як уже зазначалося, частиною 2 статті 24 Статуту передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. При цьому зважування вагону з вантажем на станції відправлення на 200-тонних електронних вагах, а при видачі на станції призначення на 100-150 - тонних вагонних вагах або навпаки, не є порушенням способу визначення маси вантажу.

Твердження відповідача, що недовантаження вагону пов'язано із особливостями коливання щільності сирої/сухої деревини в межах 25-40% також не підтверджено. Натомість суд зазначає, що пунктом 27 Правил видачі вантажів визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в, залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже;

1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі;

0,5 % маси всіх інших вантажів.

Оскільки, лісоматеріали за своїми властивостями є різновидами вантажів, що здаються у вологому стані, то до вантажу «долготье рудничное» повинні застосовуватись 2% норми недостачі. Норма недостачі складається із суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто. Граничне розходження визначення маси нетто фактично є похибкою вагів (аналогічна правова позиція викладена в постановах ВГСУ № 922/4978/14 та № 922/4977/14).

Маса вантажу у вагоні №68750280 по накладній №44661445 становить 51 200кг. Таким чином, сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто у вагоні №68750280 становить 1 024кг (51 200 х 2% = 1 024). З урахуванням вищевикладених розрахунків - чисте недовантаження вантажу у вагоні складає 9 176кг, що значно більше, дозволеної Правилами видачі вантажів норми недостачі 1 024кг.

Таким чином, враховуючи, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого документального та нормативного підтвердження, а позивачем надано належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Миргородське лісове господарство" (37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Козацька, 22/1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ( 49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108, ) - 36755,00 грн. штрафу та 1378,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.05.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя