УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

11.05.2016Справа № 910/8331/16

Суддя Смирнова Ю.М., розглянувши

позовну заяву Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві

про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві та просить суд зняти арешт з автомобіля Daewoo Nubira (державний номер 359-60КА, номер кузова KLAJF696EWK209899), що належить позивачу, який було накладено постановою від 05.02.2010 №17157405 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 18.01.2010 у справі №32/578, накладено арешт на все майно боржника - Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (правонаступником якого є Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в тому числі на автомобіль Daewoo Nubira (державний номер 359-60КА, номер кузова KLAJF696EWK209899. В подальшому постановою державного виконавця від 27.06.2012 виконавче провадження було завершено та повернуто виконавчий документ стягувачеві. Сума заборгованості, присуджена до стягнення, сплачена боржником в повному обсязі. Однак, всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна боржника державним виконавцем знято не було.

Суд звертає увагу позивача, що у відповідності до ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

У відповідності до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Як зазначено в п.п. 9.1, 9.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за змістом статті 121-2 ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

У позовній заяві позивачем оскаржується бездіяльність органу Державної виконавчої служби (не зняття арешту з майна) в ході виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документа, виданого Господарським судом міста Києва у справі №32/578 за позовом Закритого акціонерного товариства «Київміськоформлення» до Головного управління соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (правонаступником якого є позивач, як він вказує у тексті позовної заяви) про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Тому позивач як правонаступник сторони виконавчого провадження №17157405, відкритого на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 18.01.2010 у справі №32/578, може оскаржувати дії державного виконавця в порядку ст. 121-1 Господарського процесуального кодексу України, звернувшись з відповідною скаргою до суду, який видав виконавчий документ, в межах вже існуючої господарської справи, а не шляхом подання окремого позову.

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України Господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

За таких обставин, подана позивачем заява не підлягає розгляду в господарських судах України в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Порушення, якого припустився позивач, тягне за собою відмову у прийнятті позовної заяви.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В :

У прийнятті позовної заяви відмовити.

Позовні матеріали повернути позивачеві.

Суддя Ю.М. Смирнова