РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016Справа №910/4407/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінофабрика»

про стягнення 351 557,41 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Коновалов Д.М.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінофабрика» про стягнення 351 557,41 грн. (з яких: 194 588,50 грн. основного боргу, 123 563,67 грн. інфляційних нарахувань, 10 395,82 грн. 3 % річних та 23 009,42 грн. пені), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/4407/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи та пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 20.04.2016 р. надав суду оригінали документів, для огляду в судовому засіданні та документи для долучення до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач уповноважених представників у судове засідання 13.04.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав. До Господарського суду міста Києва 23.03.2016 р. з юридичної адреси відповідача (вул. Степана Олійника, 8, м. Київ, 02068) повернувся конверт з направленою ухвалою про порушення провадження у справі з відміткою відділення поштового зв'язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення» та «вибули».

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у договорі № 19/08/13 від 19.08.2013 р. про надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту, зазначено фактичну адресу відповідача, зокрема, вул. Дегтярівська, 50, оф. 503, м. Київ, 02068.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, для забезпечення принципів рівності змагальності сторін у справі, недопущення порушення прав охоронюваних законом інтересів відповідача, у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали суду та для направлення ухвали за адресою фактичного місцезнаходження відповідача, керуючись ст. 77 ГПК України, розгляд справи відклав на 11.05.2016 р.; зобов'язав позивача надати суду докази направлення копії позовної заяви за адресою фактичного місцезнаходження відповідача; повторно зобов'язати відповідача надати суду певні документи та пояснення.

У судовому засіданні 11.05.2016 р. представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 11.05.2016 р. не з'явився, вимог ухвал суду в даній справі не виконав, про причини неявки не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 11.05.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариствм з обмеженого відповідальністю «Кінофабрика» (надалі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» (надалі - виконавець) укладено договір надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується (у відповідності до завдань замовника та на власний ризик) під час підготовки і проведення зйомок фільму надати замовнику кінознімальне та освітлювальне обладнання для технічного забезпечення зйомок фільму (надалі - обладнання), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити належним чином надання обладнання.

Згідно з п. 4.2. договору, у разі відсутності у замовника зауважень щодо належності технічного забезпечення та надання обладнання, замовник підтверджує надання обладнання шляхом підписання акту не пізніше 3-х робочих днів з моменту отримання акту. У разі наявності зауважень - у той же строк відправляє виконавцю мотивовану письмову відмову від підтвердження надання обладнання та підписання акту.

За умовами п. п. 5.1.та 5.2. договору, вартість надання обладнання, що зазначене в п. 1.1. цього договору визначається сторонами по кожному окремому замовленню у відповідних додатках до цього договору; загальна ціна договору визначається сумарно як загальна вартість надання обладнання, що погоджене сторонами у додатках до договору.

Пунктами 5.3. та 5.4. договору визначено, що розрахунки за надання обладнання, що перелічене в п. 1.1. цього договору здійснюється замовником згідно відповідного рахунку-фактури протягом періоду з 01.04.2014 р. до 30.05.2014 р.; оплата, вказана у п. 5.3. може бути здійснена замовником достроково у будь-який термін, але не пізніше 30.04.2014 р.

Розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі відповідно рахунку на оплату, отриманого від виконавця в термін,зазначений у такому рахунку. Сторони погодили, що замовник має право виконувати власні грошові зобов'язання за договором частково/достроково, але в будь-якому разі не пізніше строків/термінів, що встановлені в п. 5.3. договору (п. 5.5. договору).

За умовами п. 6.1. договору, за порушення договору сторони несуть відповідальність, встановлену договором та чинним законодавством України, сторона що не виконала чи неналежно виконала свої зобов'язання за договором, окрім сплати неустойки, пені у повному обсязі відшкодовує потерпілій стороні завдану шкоду, що виникла внаслідок порушення договору.

Відповідно до п. 6.2. договору, за порушення грошових зобов'язань замовник на вимогу виконавця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 р., але не припиняється (в будь-якому разі) раніше повного виконання зобов'язань за договором сторонами.

Перелік обладнання, період та вартість його надання були узгоджені сторонами у додатках до договору, зокрема: додатку № 01 від 19.08.2013 р. на суму 175 560,00 грн.; додатку № 02 від 19.08.2013 р. на суму 19 028,50 грн.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що взяті на себе за договором зобов'язання позивач виконав повністю і в належні строки.

Доказами, що підтверджують виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем є підписані уповноваженими особами та скріпленими печатками сторін акт надання обладнання та технічного забезпечення від 01.10.2013 р. на суму 175 560,00 грн. та акт надання обладнання та технічного забезпечення від 01.10.2013 р. на суму 19 028,50 грн., а також рахунком-фактурою № СФ-0000009 від 01.10.2013 р. на суму 175 560,00 грн. та рахунком-фактурою № СФ-0000010 від 01.10.2013 р. на суму 19 028,50 грн.

Однак, станом на день складення позовної заяви, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку з чим в нього існує заборгованість у розмірі 194 588,50 грн.

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінофабрика» про стягнення 351 557,41 грн. (з яких: 194 588,50 грн. основного боргу, 123 563,67 грн. інфляційних нарахувань, 10 395,82 грн. 3 % річних та 23 009,42 грн. пені), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Так, статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 934 ЦК України, за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати послуг за даним договором не виконав належним чином.

Відповідач належних доказів обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» основного боргу за надані послуги за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р. в розмірі 194 588,50 грн., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінофабрика» про стягнення 194 588,50 грн. основного боргу за надані послуги за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р. визнається судом таким, що підлягає задоволенню повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» просить суд також стягнути з відповідача 123 563,67 грн. інфляційних втрат за період з 01.06.2014 р. до 31.01.2016 р. та 10 395,82 грн. 3 % річних за період з 31.05.2014 р. до 10.03.2016 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У випадку наявності непогашеної заборгованості з боку замовника, виконавець в порядку ч. 4 ст. 232 ГК України вправі нарахувати відсотки за користування грошовими коштами виконавця у розмірі 35 % відсотків річних, виходячи з фактичного строку користування грошовими коштами, який дорівнює строку прострочення грошового зобов'язання (п. 6.10. договору).

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 123 563,67 грн. інфляційних втрат за період з 01.06.2014 р. до 31.01.2016 р. та 10 395,82 грн. 3 % річних за період з 31.05.2014 р. до 10.03.2016 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» просить суд стягнути з відповідача 23 009,42 грн. пені за період з 31.05.2014 р. до 28.11.2014 р., у зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. договору, за порушення грошових зобов'язань замовник на вимогу виконавця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Нарахування та сплата пені за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за цим договором здійснюється без обмеження певним строком, протягом усього періоду від дня, коли грошові зобов'язання повинні були бути виконані, до дня їх фактичного виконання на користь експедитора (п. 4.5. договору).

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 23 009,42 грн. пені за період з 31.05.2014 р. до 28.11.2014 р., у зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором надання освітлювального та знімального обладнання та технічного забезпечення проекту № 19/08/13 від 19.08.2013 р.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінофабрика» підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 22, 32,33, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінофабрика» (02068, м. Київ, вул. Степана Олійника, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кінотехніка» (01013, м. Київ, вул. Деревообробна, 5, літера Ж, ) 194 588 (сто дев'яносто чотири тисячі п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 50 коп. основного боргу, 123 563 (сто двадцять три тисячі п'ятсот шістдесят три) грн. 67 коп. інфляційних нарахувань, 10 395 (десять тисяч триста дев'яносто п'ять) грн. 82 коп. 3 % річних, 23 009 (двадцять три тисячі дев'ять) грн. 42 коп. пені та 5 273 (п'ять тисяч двісті сімдесят три) грн. 36 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 16.05.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина