КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"23" травня 2016 р. Справа №50/386

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Гарник Л.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року

у справі № 50/386 (суддя Головатюк Л.Д.)

за заявою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва

до Приватного підприємства «Холдінгова Компанія «Енергоімпекс»

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа про банкрутство відсутнього боржника - ПП «Холдінгова Компанія «Енергоімпекс», провадження в якій порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 21.05.2009 року на підставі ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» за заявою ДПІ у Голосіївському районі м. Києва.

Постановою господарського суду міста Києва від 05.06.2009 року боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, яку зобов'язано провести ліквідаційну процедуру та надати суду свій звіт і ліквідаційний баланс банкрута на затвердження у строк до 05.06.2010 року.

Станом на 01.02.2016 року ліквідатором - ДПІ у Голосіївському районі м. Києва не подано суду звіт ліквідатора, у зв'язку з чим Господарським судом міста Києва 29.03.2016 року винесено окрему ухвалу щодо порушення законності та недоліків в діяльності Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, про що повідомлено керівника ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі № 50/386, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

При цьому скаржник звернувся з клопотанням про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві та додані до неї документи, апеляційний суд встановив, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику без розгляду з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 3 ст. 94 господарського процесуального кодексу України встановлено, що до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII, який набрав чинності з 01.09.2015 року, статтю 4 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає ставки судового збору, викладено в новій редакції.

Так, підпунктами 8-10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону визначено перелік заяв у справі про банкрутство, за подання яких справляється судовий збір, а саме: заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; заяви про порушення провадження у справі про банкрутство; заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство або визнання її недійсною.

Ставки судового збору з апеляційних і касаційних скарг, що подаються на судове рішення, винесених у справі про банкрутство за наслідками розгляду вказаних заяв і скарг, встановлено підпунктами 4 і 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, а саме: за подання апеляційних скарг - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги; за подання касаційної скарги - 120 відсотків, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги.

З апеляційних і касаційних скарг на інші ухвали суду у справі про банкрутство судовий збір вправляється за ставкою, визначеною підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, а саме 1 розмір мінімальної заробітної плати. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 25.11.2015 року № 01-06/2093/15 „Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 року № 484-VIII).

При цьому, суд апеляційної інстанції відзначає, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» викладено у новій редакції, згідно якої органи ДПІ позбавлено пільг щодо сплати судового збору.

Так, скаржником в апеляційному порядку оскаржується ухвала господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року про винесення окремої ухвали щодо ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, а відтак за подання даної апеляційної скарги апелянтом мало бути сплачено судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. (1 розмір мінімальної заробітної плати).

Проте, скаржником до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Натомість, апелянтом в апеляційній скарзі заявлено клопотання про відстрочення йому сплату судового збору до ухвалення судового рішення у цій справі, посилаючись на те, що кошторисом витрат на 2016 рік ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві по функції «керівництво та управління у сфері фіскальної політики» на сплату судового збору по КЕКВ - 2800 «Інші поточні видатки» на даний час асигнувань з державного бюджету ще не виділено.

Розглянувши вказане клопотання про відстрочення скаржнику сплату судового збору, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Так, відповідно до норм ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Проте, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати (абз. 2 п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Таким чином, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених обставин, що унеможливлюють сплату судового збору та підтвердження цих обставин належними доказами.

Але скаржником при зверненні з відповідним клопотанням про відстрочення йому сплату судового збору, в порушення норм ст.ст. 33, 34 ГПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в заяві обставин - скрутного матеріального становища, що унеможливлюють сплату судового збору, у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для відстрочення ДПІ сплату судового збору, а відтак заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

За таких обставин, в силу п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві до розгляду не приймається та повертається скаржнику.

Згідно з ч. 4 ст. 97 ГПК України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подано повторно.

Оскільки апеляційна скарга повертається на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження на даний час не розглядається.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 86, п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державній податковій інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі № 50/386.

2. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі № 50/386 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду по суті.

3. Матеріали справи № 50/386 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

Л.Л. Гарник