донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

10.05.2016 справа №908/5958/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 Не зявився Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області
на рішення господарського суду Запорізької області
від 03 лютого 2016 р. (повний текст рішення складено та підписано 08.02.2016р.)
у справі № 908/5958/15 (суддя Серкіз В.Г.)
за первісним позовом Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області
до про за зустрічним позовом до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя стягнення 46 900,29 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області
простягнення 53 569,88 грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.02.2016р. у справі №908/5958/15 первісний позов Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя про стягнення 46 900,29 грн., з яких: 32 007,00грн. основний борг, 3 588,29 грн. пеня та 11 305,00 грн. додаткові витрати задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод на користь Приватного підприємства Альянс-група суму основної заборгованості у розмірі 32 007, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя до Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області про стягнення 40 282,92 грн. основного боргу, 402, 83 грн. неустойки, 2 541,69 грн. пені та 3 % річних та 10 342,44 грн. додаткових витрат - відмовлено у повному обсязі.

Приватним підприємством Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення пені, додаткових витрат, витрат на правову допомогу та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідно до укладеного договору сторонами визначено розмір пені, що, в свою чергу, спростовує висновок господарського суду про зворотнє. Також, зазначає про помилковість висновку суду в частині відмови у відшкодуванні позивачу додаткових витрат, передбачених положеннями Конвенції про договорі міжнародного автомобільного перевезення вантажів та в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу адвоката через відсутність оригіналів документів, які підтверджують понесення цих витрат позивачем, оскільки суд не позбавлений права на витребування таких оригіналів від сторін.

Представник Приватного підприємства Альянс-група у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, через канцелярію суду надіслав заперечення на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить відмовити апелянту у позові в частині стягнення основної заборгованості, витрат на правову допомогу та судового збору. Одночасно, просить задовільнити зустрічний позов щодо стягнення суми збитків. Також останнім заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника, за наявними матеріалами справи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду про порушення апеляційного провадження у даній справі сторони були попереджені про те, що у разі незявлення в судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Приватне підприємство Альянс-група звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя про стягнення суми основного боргу у розмірі 32 007,00грн., пені у розмірі 3 588,29 грн. та додаткових витрат у розмірі 11 305,00 грн.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 01-2015 про міжнародне та міжміське перевезення вантажів автомобільним транспортом від 25.08.2015р. в частині своєчасної оплати вартості послуг з перевезення вантажу.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній згідно заявки відповідача виконав перевезення вантажу за маршрутом м. Запоріжжя (Україна) - м. Чірчік (Узбекистан), при цьому відповідачем оплачено позивачу лише 50% вартості перевезення, решта суми за надані послуги у строки, визначені умовами договору, Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод перерахована не була, у звязку з чим на суму заборгованості позивачем нараховано пеню. Одночасно, позивачем заявлено до стягнення додаткові витрати, повязані з затримкою транспортного засобу на митниці у розмірі 11 305,00грн. Крім того, просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4 690,00 грн.

Задовольняючи частково позов до відповідача за первісним позовом, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання умов договору про міжнародне та міжміське перевезення вантажів автомобільним транспортом № 01-2015 від 25.08.2015р. в частині сплати 50% обумовленої суми після розвантаження вантажу. При цьому, оскільки сторонами при укладенні Договору не визначено конкретний розмір пені за порушення строків оплати товару, а відповідальність за перевезення покладено на Первізника, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 3588,29грн. та додаткових витрат у розмірі 11305,00грн. Також, з огляду на ненадання Приватним підприємством Альянс-група оригіналів документів, які підтверджують надання правових послуг, господарським судом відмовлено позивачу за первісним позовом у задоволенні відшкодування суми витрат, понесених на правову допомогу адвокатом в розмірі 4 690,00 грн.

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запозької області із зустрічним позовом до Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області про стягнення збитків в розмірі 40 282,92 грн., неустойки в розмірі 1 % від вказаної суми в розмірі 402,83 грн., пені у розмірі 2 379,45грн. та 3 % річних у розмірі 162,24грн., додаткових втрат в розмірі 10 342,44 грн.

Зустрічні позовні вимоги до Приватного підприємства Альянс-група обґрунтовані тим, що у звязку із порушенням строку доставки вантажу Приватним підприємством Альянс-група за договором № 01-2015 про міжнародне та міжміське перевезення вантажів автомобільним транспортом від 25.08.2015р., АТ Максам-Чирчик нарахувало Товариству з обмеженою відповідальністю Електропривод пеню у розмірі 2 463,25 доларів США, яку в результаті переговорів знижено до 1 759,47 доларів США (що еквівалентно 40 282,92 грн.). Одночасно, на зазначену суму збитків, позивачем за зустрічним позовом нараховано неустойку, пеню та 3% річних. Також, позивач за зустрічним позовом просив стягнути додаткові витрати, повязані з затримкою остаточного розрахунку за контрактом внаслідок неналежного виконання відповідачем за зустрічним позовом умов договору в частині дотримання строків перевезення вантажу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод невірно визначено правовий спосіб порушеного права та невірно заявлено правову природу заявлених до стягнення грошових коштів, оскільки умови договору не передбачають такого зобовязання відповідача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Так, 25.08.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод (Замовник) та Приватним підприємством Альянс-група (Перевізник) укладено договір № 01-2015 про міжнародне та міжміське перевезення вантажів автомобільним транспортом (надалі Договір).

Згідно із п. 1.1 Договору, у відповідності до умов цього Договору Замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а Перевізник зобов'язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні до умов Заявок Замовника, а Замовник зобов'язується сплатити погоджену Сторонами провізну плату.

Заявка є невід'ємною частиною цього Договору, в якій відображаються

істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування товару, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики, найменування та місцезнаходження Відправника та Одержувача вантажу, пункти відправлення та призначення вантажу, маршрути перевезення, державні реєстраційні номери транспортного засобу, прізвище, ім'я, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу, вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу, особливі вказівки Замовника, дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення, розмір провізної плати, інші вимоги перевезення вантажу (п. 1.2 Договору).

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що водій залучений Перевізником до виконання зобов'язань за цим Договором, є його уповноваженою особою та діє від його імені.

Відповідно до п.п. 2.1.1 та п.п. 2.1.2 Договору, Замовник зобовязується оформити письмову Заявку на перевезення вантажу із зазначенням: найменування Відправника, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування Одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об'єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати та інші умови перевезення. Своєчасно та в повному обсязі сплачувати Перевізнику погоджену провізну плату, відповідно до умов цього Договору.

Перевізник, в свою чергу, зобовязується забезпечити подачу транспортного засобу під завантаження в узгоджені Сторонами в Заявці строки, і в стані, в усіх відношеннях придатному для автомобільних перевезень довіреного вантажу (відповідно до санітарних, технічних, гігієнічних та інших вимог), з урахуванням вимог Заявки, типу вантажу, а також норм законодавства України та держав призначення транзиту (п.п. 2.2.1 Договору).

В підпункті 2.2.4 Договору зазначено, що при прийнятті вантажу водій Перевізника зобов'язаний перевірити:

- точність записів, зроблених Замовником в міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR), що стосується кількості вантажних місць, а також їх маркування та нумерації;

- зовнішній стан вантажу та його пакування, укладки.

Згідно із п.п. 2.3.2 Договору, Сторони зобовязуються належним чином виконувати свої зобовязання за цим Договором.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що ціни на послуги та порядок розрахунків за цим Договором узгоджуються Сторонами в Заявках на перевезення і зазначаються у рахунках-фактурах Перевізника.

25.08.2015р. на адресу перевізника, електронною поштою, надійшла Заявка № 1 на перевезення вантажу, в міжнародному сполученні за маршрутом м. Запоріжжя - м. Чірчік (Узбекистан). Вартість перевезення згідно Заявки склала 64 014,00 грн.

На підтвердження укладення договору перевезення, у відповідності з ч. 3 ст. 909 ЦК України, сторонами складений коносамент у вигляді міжнародної товаротранспортної накладної CMR А № 297163.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення виконане Приватним підприємством Альянс-група без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача. Вказану обставину підтверджує відсутність будь-яких приміток у відповідній графі CMR та наявність відтиску печатки вантажоодержувача в цій графі.

Відповідно до змісту пункту Заявки Сума, час, форма розрахунку, - розрахунок за перевезення здійснюється у безготівковій формі: 50 % від обумовленої суми після завантаження машини, 50 % - протягом 5 робочих днів з моменту розвантаження.

Так, перші 50 % платежу у сумі 32 007,00 грн. надійшли на рахунок перевізника 25.08.2015р., тобто, в обумовлені сторонами строки.

Однак, інша частина суми, відповідно до договору, а саме 32 007,00 грн., не була перерахована Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод, що й стало підставою для звернення з первісним позовом про стягнення вказаної суми.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод та АТ Максам-Чирчик укладено контракт № 28/ОМ-55и від 19.06.2015р. (Далі Контракт) на поставку обладнання виробництва заводу Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод. На виконання контракту, як зазначено вище, укладено договір перевезення № 01-2015 від 25.08.2015р. та Заявка №1 з Перевізником Приватним підприємством Альянс-група, маршрутом: м. Запоріжжя, Україна м. Чирчик, Республіка Узбекистан.

Відповідно до Договору перевезення №01-2015 від 25.08.2015р. та Заявки №1 - Дата доставки - до 10.09.2015р.

3гідно Міжнародної товарно-транспортної накладної CMR А № 297163, вантаж доставлено 22.09.2015р. о 16 год. 01 хв. Прострочка доставки вантажу Перевізником становить 13 днів.

Внаслідок чого, за твердженням позивача за зустрічним позовом, 23.09.2015р. АТ Максам-Чирчик на підставі контракту № 28/ОМ-55и від 19.06.2015р. пред'явив Товариству з обмеженою відповідальністю Електропривод претензію вих. № 15/78юр від 23.09.2015р. з вимогою про сплату пені в розмірі 2 463,25 доларів США за порушення строків поставки згідно з умовами контракту № 28/ОМ-55и від 19.06.2015р.

23.09.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю Електропривод направило претензію вих. № 07-222 від 23.09.2015р. про порушення строків поставки та відшкодування збитків Приватному підприємству Альянс-група.

Шляхом письмових переговорів АТ Максам-Чирчик та Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод нарахування пені знижено до 1 759,47 доларів США, внаслідок чого 15.10.2015р. укладено додаткову угоду № 1 від 15.10.2015р. до контракту № 28/ОМ-55и від 19.06.2015р.

Як встановлено господарським судом, платіжним дорученням SWIFT від 22.10.2015р. на підставі рахунку № 1 від 16.10.2015р., Товариство з обмеженою відповідальністю Електропривод сплатило пеню у розмірі 1 759,47 доларів США на користь АТ Максам-Чирчик, що еквівалентно 40 282,92грн.

20.10.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю Електропривод повторно направило Приватному підприємству Альянс-група претензію з вимогою відшкодувати понесені збитки в розмірі 1 759,47 доларів США, що по курсу НБУ на день подачі позовної заяви заборгованість становить 40 282,92 грн. (по курсу НБУ на 10.12.2015р.).

В свою чергу, відповідач за зустрічним позовом кошти не сплатив, що й стало підставою для звернення до суду з зустрічними позовними вимогами.

Дослідивши умови Договору про міжнародне та міжміське перевезення вантажів автомобільним транспортом про міжнародне та міжміське перевезення вантажів автомобільним транспортом № 01-2015 від 25.08.2015р., судом встановлено, що вказаний договір має цивільно-правову природу договору перевезення.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. (ст.ст. 909, 910 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, господарським судом досліджено, що 25.08.2015р. на адресу Приватного підприємства Альянс-група електронною поштою надійшла Заявка № 1 на перевезення вантажу в міжнародному сполученні за маршрутом м. Запоріжжя (Україна) - м. Чірчік (Узбекистан). Вартість перевезення згідно Заявки № 1 склала 64 014,00 грн.

Перевезення виконане Приватним підприємством Альянс-група без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача.

50 % від обумовленої заявкою суми надійшли на рахунок перевізника 25.08.2015р., тобто, в обумовлені сторонами строки.

Решта суми, передбачена умовами договору та заявки №1, а саме 32 007,00 грн., не була перерахована Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод.

Зважаючи на те, що відповідачем за первісним позовом не надано доказів сплати наданих послуг за договором про міжнародне та міжміське перевезення вантажів автомобільним транспортом № 01-2015 від 25.08.2015р. в повному обсязі, судова колегія вважає, що рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 50% платежу у розмірі 32007,00грн. є законним та обґрунтованим.

Водночас, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення суму пені у розмірі 3 588,29грн., нараховану за період з 30.09.2015р. по 31.12.2015р.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на невизначення сторонами договору конктреного розмір пені за порушення строків оплати товару, а визначення розміру пені як подвійної облікової ставки НБУ, судом не прийнято до уваги, оскільки, за висновком суду, це є перемінною величиною і сторонами не визначено, за який саме час вона узгоджена між ними.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 ст.343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Також, наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах, пов'язаних зі стягненням пені та застосуванням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (постанова ВСУ від 07.11.2011 у справі №5002-2/5109-2010).

Таким чином, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" в частині обмеження пені розміром, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з вимог первісного позову в цій частині, позивачем заявлено до стягнення пеню на підставі п. 4.5. договору про міжнародне та міжміське перевезення вантажів автомобільним транспортом № 01-2015 від 25.08.2015р.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що у випадку затримки оплати за перевезення вантажу, Замовник виплачує Перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення пені, апеляційна інстанція вважає його арифметично вірним, у звязку з чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у сумі 3 588,29 грн. за період прострочення з 30.09.2015р. по 31.12.2015р.

Одночасно, предметом розгляду за первісним позовом у данній справі є стягнення додаткових витрат у розмірі 11 305,00грн., підставою для стягнення яких позивач за первісним позовом зазначає положення ст. 11 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. та положення статті 7 зазначеної Конвенції в частині невиконання відправником вимог, встановлених у п.п. i та j у накладній CMR.

В свою чергу, за змістом статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є одним з правових наслідків порушення зобов'язання (договору).

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.2. ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які уповноважена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, визначений ст.225 Господарського кодексу України, зокрема:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

1) протиправність поведінки;

2) збитки, як результат протиправної дії;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

4) вина особи, що заподіяла збитки.

На ряду з зазначеним, цивільно-правова відповідальність по відшкодуванню збитків настає при наявності зазначених умов у сукупності.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Частиною 2 ст.623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Тобто, вказані фактичні обставини викладаються у позовній заяві як підстави позовних вимог та саме на позивача покладається обов'язок довести суду згідно ст.33 ГПК України наступне:

- по-перше, факт заподіяння йому збитків;

- по-друге, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань;

- по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Пунктом 4.7 Договору визначено, що Замовник несе повну матеріальну відповідальність перед Перевізником за будьякі збитки, які можуть бути завдані відсутністю, недостатністю, неправдивістю чи підробкою товаро супровідних документів.

Відповідно до положень п. п. 1, 2 ст. 11 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р., для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати, перевізник не зобов'язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.

Згідно статті 11 Конвенції КДПВ та п.п. 2.1.6. Договору, Перевізнику Приватному підприємству Альянс-група видані: CMR накладна, та товаросупровідні документи, необхідні для здійснення міжнародного перевезення вантажів та подання до митного оформлення вантажу до митних органів: ВМД, СТ-1, пакувальний лист, рахунок для АТ Максам - Чирчик, ТІR.

Як встановлено господарським судом, Приватним підприємством Альянс-група вантаж та документи від Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод прийнято без зауважень. Також, не висловлено зауважень до вантажу та супровідним документам і митними органами, що в свою чергу підтверджує вірність оформлення даних документів та надання вчасного дозволу для перевезення.

В подальшому, митними органами м. Чірчік (Республіка Узбекистан) розмитнено вантаж Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод без зауважень та в призначений термін, а отже вантаж та супровідні документи в повному обсязі відповідали встановленим нормам.

Одночасно, позивач за первісним позовом посилається на зупинення автомобіля Перевізника (ПП "Альянс-Група") для огляду на транзитній території з 05.09.2015р. по 08.09.2015р., що підтверджує актом № 2525 від 08.09.2015р., виданого ТОВ «КРИТ-1», на підставі якого останньому виставлено рахунок на оплату №2525 від 08.08.2015р. вартості простою транспортного засобу на території зони митного контролю у розмірі 35 000,00 рос.руб.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру №451 від 08.09.2015р. ПП "Альянс-Група" на користь ТОВ «КРИТ -1» сплачено грошові кошти у розмірі 35 000,00рос. руб.

Одночасно, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в актах Самарського митного поста № 10412060/080915/000432 та № 412060/070915/000434 відсутні зауваження, вказівки або претензії до вантажу та супровідних документів (в тому числі і до накладної CMR), що в свою чергу спростовує твердження апелянта про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод вимог ст. ст. 7, 11 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат в розмірі 11 305,00грн.(що еквівалентно 35 000,00 рос. руб. станом на 08.09.2015р.)

Стосовно заявлених до стягнення 40 282,92 грн. збитків та додаткових витрат у розмірі 10342,44грн. за зустрічним позовом, колегія суддів також погоджується з правильністю висновків господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині з огляду на недоведеність Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод одночасної наявності усіх чотирьох умов, зазначених вище, необхідних для стягнення збитків.

Одночасно, ані умовами контракту № 28/ОМ-55и від 19.06.2015р. на поставку обладнання, ані умовами договору перевезення № 01-2015 від 25.08.2015р. не передбачена відповідальність Перевізника за несвоєчасний розрахунок Замовника з його контрагентами, як і не передбачена відповідальність Перевізника щодо обовязку відшкодовувати додаткові витрати.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод про стягнення з Приватного підприємства Альянс-група 402, 83 грн. неустойки, 2 379,45 грн. пені та 162,24грн. 3 % річних, оскільки нарахування зазначених сум є безпідставним з огляду на недоведеність існування суми основного боргу.

Що ж до висновку господарського суду про відмову у відшкодуванні правових витрат на послуги адвоката у сумі 4690,29грн. з огляду на ненадання позивачем за первісним позовом оригіналів документів, на яких грунтуються вимоги в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки, статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то судова колегія вважає, що в контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також в тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника та повноваження адвоката підтвердженні відповідними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між позивачем та адвокатом ОСОБА_4 підтверджуються договором про надання правової допомоги №3-11 від 10.11.2015р., згідно якого клієнт (позивач за первісним позовом по справі) доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання надати правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ Електропривод, з цією метою здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (4 год.); провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу(2 год.); підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (8 год.); вчинити інші дії необхідні для розгляду справи у суді, т.ч. готувати процесуальні документи на виконання ухвал суду, надавати письмові пояснення, тощо (12 год.).

На підставі договору, сторонами складено акт приймання передачі наданих послуг №3/11 від 23.11.2015р. Загальна вартість прийнятих послуг становить 4690,00грн.

Сплату адвокатських послуг за зазначеним договором позивач за первісним позовом підтверджує квитанцією до прибуткового касового ордера №03/11 від 23.11.2015р. на суму 4690,00грн., підставою платежу за якою є договір про надання правової допомоги №3-11.

В підтвердження повноважень адвоката, позивачем до матеріалів справи додано копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008р. на імя ОСОБА_4.

Проте, позивачем не доведено, що адвокат ОСОБА_4 надавав правову допомогу Приватному підприємству Альянс-група саме у цій справі, оскільки у договорі про надання правової допомоги №3-11 від 10.11.2015р. відсутні посилання на номер справи, суму позову, тощо. В свою чергу, апелянтом не доведено відсутність у господарському суді Запорізької області інших справ за позовом Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя, як і не доведено відсутність будь яких інших спірних правовідношень між вказаними сторонами. При цьому, адвокат жодного разу не був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів робить висновок, що апелянтом не доведено факт надання відповідних послуг адвокатом позивачу саме у цій справі, тому рішення господарського суду Запорізької області в цій частині з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, підлягає залишенню без змін.

Крім того, Донецький апеляційний господарський суд вважає за необхідне додатково стягнути з Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Запорізької області від 03.02.2016р. у справі №908/5958/15 у сумі 1 163,80грн. з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (за первісним позовом) звернувся з позовом до господарського суду Запорізької області 01.12.2015р., про що свідчить відбиток календарного штампу поштового відділення звязку на конверті, в якому надіслано позовну заяву та при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1218,00грн.

Також, 26.01.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з зустрічним позовом до Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області про стягнення 40 282,92 грн. основного боргу, 402, 83 грн. неустойки, 2 541,69 грн. пені та 3 % річних та 10 342,44 грн. додаткових витрат. При цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя сплачено судовий збір у розмірі 1218,00грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.01.2016р. зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

В свою чергу, Приватне підприємство Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області звернулось з апеляційною скаргою 03.03.2016р., про що свідчить відбиток календарного штампу поштового відділення звязку на конверті, в якому надіслано позовну заяву.

Згідно п.п. 1, 4 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 р., за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає стягненню 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання апеляційної скарги на рішення суду підлягає стягненню 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до п. 2.15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р., законом передбачено сплату судового збору з апеляційної скарги на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується рішення суду в цілому чи його частина.

Отже, враховуючи ставки судового збору на час подання позовних заяв, ставку судового збору за подання апеляційної скарги, скаржник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 679,60 грн. ((46 900, 29 грн.*1,5% + 53 569,88грн.*1,5%) * 110%). Наразі, апелянтом відповідно до квитанції №33 від 02.03.2016р. сплачено судовий збір у розмірі 1515,80грн., що є меншим від встановленого законом розміру.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зобовязати скаржника здійснити доплату судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1163,80грн. (2679,60 грн. 15 15,80грн.).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області скасуванню в частині відмови у стягненні пені за первісним позовом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03 лютого 2016 р. у справі № 908/5958/15 скасувати в частині відмови у стягненні пені за первісним позовом.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким первісний позов Приватного підприємства Альянс-група, м. Кременчук Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод, м. Запоріжжя в частині стягнення пені у розмірі 3588,29грн. задовольнити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод (69008, м. Запоріжжя, вул. Тролейбусна, 34, оф. 32, ) на користь Приватного підприємства Альянс-група (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Воровського, 34, каб. 8, ) 32 007,00 грн. основної заборгованості, 3588,29грн. пені та 924,41грн. судового збору."

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 03 лютого 2016 р. у справі № 908/5958/15/15 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Електропривод (69008, м. Запоріжжя, вул. Тролейбусна, 34, оф. 32, ) на користь Приватного підприємства Альянс-група (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Воровського, 34, каб. 8, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 95,70грн.

Стягнути з Приватного підприємства Альянс-група (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Воровського, 34, каб. 8, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у м. Харкові, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999649, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, рахунок отримувача 2002, Код класифікації доходів бюджету - 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)", Призначення платежу: судовий збір, за позовом ______ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Донецький апеляційний господарський суд, ) 1163,80 грн.

витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Запорізької області видати накази у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України Про виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Скакун О.А. Чернота Л.Ф.