ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа № 925/334/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1- представник за довіреністю,

від відповідача представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства Державна продовольчо -

зернова корпорація України, м. Київ

до приватного підприємства КИТ-3, м. Черкаси

про стягнення 4 148 946 грн. 77 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося публічне акціонерне товариство Державна продовольчо - зернова корпорація України до приватного підприємства КИТ-3 про стягнення заборгованості, у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду №427 від 02 вересня 2013 року, в розмірі 4 148 946 грн. 77 коп., а саме: 3 296 467 грн. 61 коп. заборгованість, 599 957 грн. 11 коп. пеня, 230 752 грн. 73 коп. 7 % штрафу та 21 769 грн. 32 коп. відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05 квітня 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 21 квітня 2016 року.

Розгляд справи здійснюється після відкладення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Викликаний в судове засідання представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвалами господарського суду Черкаської області від 05 квітня 2016 року та від 21 квітня 2016 року було зобовязано відповідача надати суду відзив на позовну заяву з посиланням на мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача, а також докази, що обґрунтовують відхилення позовних вимог.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 17 травня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/334/16

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 4 148 946 грн. 77 коп., позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що на виконання умов договору підряду від 02 вересня 2013 року №427 здійснив попередню оплату вартості підрядних робіт в розмірі 18 426 000 грн. 44 коп.

Проте, відповідачем не було виконано повністю підрядні роботи у визначені договором строки, а також не було повернуто попередню оплату у встановлений сторонами термін.

Крім того, з урахуванням умов п. 10.2. договору №427 від 02 вересня 2013 року позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 599 957 грн. 11 коп. пені та 230 752 грн. 73 коп. штрафу. Також позивачем заявлено до стягнення 21 769 грн. 32 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 02 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством Державна продовольчо - зернова корпорація України (замовник) та приватним підприємством КИТ-3 (підрядник) було укладено договір підряду №427.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Згідно ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умовами п. 1.1. вищевказаного договору визначено, що відповідно до умов цього правочину та кошторисної документації (додаток №1 до цього договору) підрядник зобовязався на свій ризик виконати ремонтно будівельні роботи на філіях (надалі обєктах) замовника згідно переліку, визначеного в додатку №2 Перелік обєктів замовника до цього договору, що є його невідємною частиною, (надалі роботи) та здати закінчені роботи замовнику у встановлений цим договором строк, а замовник прийняти від підрядника закінчені роботи та оплатити їх відповідно до умов договору.

В подальшому сторонами 03 лютого 2014 року було укладено додаткову угоду до договору підряду від 02 вересня 2013 року №427.

Вартість робіт, що виконуються на обєктах замовника визначається договірною ціною, яка є додатком №2 до цієї додаткової угоди та становить 31 213 500 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 5 202 250 грн. 00 коп. (п. 1.4. додаткової угоди).

Пунктами 4.1., 4.1.1. та 4.1.2. договору визначено, що оплата замовником вартості робіт проводиться поетапно по кожній додатковій угоді окремо на підставі рахунка-фактури підрядника наступним чином:

- протягом 30 календарних днів з моменту підписання окремої додаткової угоди до договору замовник сплачує 30% вартості матеріальних ресурсів, необхідних для виконання робіт на обєкті відповідно до умов такої додаткової угоди. Вартість матеріальних ресурсів вказується у договірній ціні локального кошторису, який є додатком до кожної окремої додаткової угоди;

- остаточний розрахунок в розмірі 70% від вартості виконаних робіт здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту підписання акту приймання передачі виконаних робіт за додатковою угодою.

Згідно п. 1.5. додаткової угоди замовник до початку виконання робіт перераховує підряднику аванс в розмірі 30% від загальної вартості договірної ціни, що становить 9 364 050 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ.

Згідно зі ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

З аналізу наведеної норми слідує, що за загальним правилом обов'язок замовника зі сплати підряднику обумовленої в договорі ціни в повному обсязі виникає після остаточної здачі йому результатів роботи. Проте у договорі підряду сторони можуть самостійно погодити інший порядок проведення оплати роботи: або попередньо за всю роботу чи окремі етапи (види), або за результатом виконання певних етапів (видів) робіт.

Попередня оплата за роботи чи окремі їх етапи здійснюється шляхом авансу, розмір, строк та порядок сплати якого замовником визначається сторонами у договорі. На відміну від авансу, розрахунки за окремі етапи (види) робіт проводяться по факту їх виконання на підставі документів про обсяг та вартість останніх, що складаються підрядником та затверджуються замовником.

Виходячи з положень розділу 4 договору та п. 1.5. додаткової угоди, слід дійти висновку, що сторони визначили порядок проведення оплати робіт шляхом авансування (сплата авансового платежу у розмірі 9 364 050 грн. 00 коп. до початку виконання робіт) та остаточного розрахунку протягом 60 календарних днів з дати підписання акту приймання передачі виконаних робіт за додатковою угодою.

Строк виконання робіт по кожному етапу робіт визначається сторонами в додаткових угодах до цього договору для кожної філії замовника окремо. Підрядник має право забезпечити дострокове завершення робіт і здачу їх замовнику (п. 2.1. договору).

Строки виконання робіт за додатковою угодою від 03 лютого 2014 року визначається графіком виконання робіт, що є додатком №3 до цієї додаткової угоди (п. 1.3. додаткової угоди).

Згідно додатку №3 до додаткової угоди (а.с. 23 т. 1) ремонт покрівель із азбоцементних листів та металевого профільованого листа грудень 2014 року, ремонт мяких покрівель з рулонних матеріалів, ремонтно-відновлювальна герметизація стиків зовнішніх та внутрішніх стінових панелей жовтень 2014 року, ремонт фасадів, покриттів автомобільних доріг, проїздів та майданчиків листопад 2014 року.

На виконання умов п.п. 4.1.1., 4.1.2. договору підряду та п. 1.5. додаткової угоди позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача кошти в розмірі 18 426 000 грн. 44 коп., що підтверджується копіями платіжних доручень та копіями банківських виписок.

Загальна сума виконаних робіт згідно підписаних актів приймання - передачі будівельних робіт форми КБ-2в складає 15 129 532 грн. 83 коп.

Згідно ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до п. 4.2 договору сторони визначили, що у разі неповного використання грошових коштів на матеріальні ресурси, які необхідні для виконання робіт на обєкті, підрядник повертає невикористану суму до моменту підписання акту приймання передачі виконаних робіт за обєктом або протягом 7 днів з моменту отримання письмової вимоги замовника.

Останній акт приймання - передачі будівельних робіт за договором підряду був підписаний сторонами 31 липня 2015 року.

Однак, у визначений додатком №3 до додаткової угоди строк відповідачем підрядні роботи в повному обсязі виконано не було, у звязку з чим 18 лютого 2016 року позивачем було надіслано відповідачу лист - вимогу від 18 лютого 2016 року №130-2-12/735 про повернення невикористаної частини грошових коштів (авансу) в розмірі 3 296 467 грн. 61 коп. протягом 7 днів з моменту отримання даного листа - вимоги (а.с. 139-141 т. 2).

Вищевказану вимогу було отримано відповідачем 23 лютого 2016 року, про що вказано у відповіді на лист - вимогу (а.с. 142).

У вказаній відповіді відповідач зазначив, що різниця в сумі 3 296 467 грн. 61 коп. була витрачена відповідачем на придбання будівельних матеріалів, потрібних для виконання робіт на філіях замовника, однак замовник відмовляється надавати весь обєм робіт, згідно умов договору, на що підрядник наголошував неодноразово.

З даною відповіддю відповідача позивач не погоджується, оскільки підряднику було надано обсяг робіт на обєктах замовника із строком виконання робіт по кожному обєкту.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки вимогу претензію про повернення авансу було отримано відповідачем 23 лютого 2016 року, то відповідач повинен був повернути невикористану частину коштів в сумі 3 296 467 грн. 61 коп. не пізніше 01 березня 2016 року.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначалося вище умовами договору підряду передбачено обовязок підрядника повернути замовнику невикористану суму коштів у визначений договором строк.

Однак свій обовязок приватне підприємство КИТ-3 не виконало.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду даного спору відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту належного виконання зобовязання щодо повернення суми попередньої оплати у визначений строк, а також не було надано суду належних доказів, що підтверджують використання всієї суми коштів отриманих від замовника на ремонтні роботи, кінцевий строк виконання яких закінчився у грудні 2014 року.

З урахуванням викладеного сума авансу в розмірі 3 296 467 грн. 61 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 10.2. договору підряду у випадку порушення підрядником строку виконання робіт, передбачених договором та додатковими угодами до нього, він сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості прострочених робіт за кожен день прострочення, а за прострочення зобовязання понад 30 днів, додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 230 752 грн. 73 коп. штрафу та 599 957 грн. 11 коп. пені нарахованої за період з 01 серпня 2015 року по 29 січня 2016 року, оскільки, як вже вказувалося вище, термін виконання робіт 31 грудня 2014 року (з урахуванням вимог ч. 3 ст. 254 ЦК України) включно.

В пункті 3 листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року № 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів зазначено, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (постанова від 22.11.2010 N 14/80-09-2056).

Згідно абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В пункті 2 вищевказаного листа зазначено, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (постанови від 06.12.2010 N 42/563; від 20.12.2010 N 06/113-38).

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Сторони можуть домовитися про збільшення або зменшення встановленого законом розміру пені, зазначивши про це в договорі, за винятком випадків, коли згідно із законом зміна розміру штрафних санкцій за погодженням сторін не допускається (абзац третій частини другої статті 551 ЦК України, частина перша статті 231 ГК України) (п. 2.3. вищевказаної постанови ВГСУ).

Згідно ч. 2 ст. 22 ГК України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2011 року № 593 Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 року №764 було перетворено державне підприємство Державна продовольчо-зернова корпорація України у державне публічне акціонерне товариство Державна продовольчо-зернова корпорація України повноваження з управління корпоративними правами якого здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Встановлено, що 100 відсотків акцій державного публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України, які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України.

Таким чином позивач є суб'єктом господарювання державного сектора економіки.

Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що нарахування пені в розмірі 0,1% від суми попередньої оплати за невиконані підрядні роботи не суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Слід зазначити, що підрядні роботи повинні бути виконані відповідачем 31 грудня 2014 року.

Тобто, з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України кінцевий термін нарахування пені у розмірі 0,1% від вартості прострочених робіт закінчився 30 червня 2015 року.

В звязку з вищенаведеним, слід дійти висновку, що нарахування пені здійснено позивачем поза межами встановленими ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача 599 957 грн. 11 коп. пені не підлягає задоволенню.

При цьому судом враховано, що початком нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору (постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року № 3-120гс14 (справа № 904/9083/13).

Водночас, оскільки відповідачем не було виконано підрядні роботи у визначений договором строк, заявлена до стягнення сума штрафу підлягає стягненню з відповідача.

Також позивачем заявлено до стягнення 21 769 грн. 32 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування заявлених до стягнення коштів позивач посилався на приписи ч. 1 ст. 1048 ЦК України згідно якої, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проте застосування позивачем ст. 1048 ЦК України до спірних правовідносин є помилковим, оскільки дана стаття регулює розмір і порядок нарахування процентів за договором позики.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин (постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду від 15 квітня 2015 року, зі справи № 910/2899/14 (3-39гс15)).

Водночас правовідносини, що виникають за договором позики є відмінними від тих, що виникають між сторонами договору підряду.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки сторонами не було визначено розміру відсотків за користування чужими грошовими коштами, то вимога про стягнення 21 769 грн. 32 коп. є безпідставною, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства КИТ-3, пров. Піщаний, 6, м. Черкаси, ідентифікаційний код 34661245 на користь публічного акціонерного товариства Державна продовольчо - зернова корпорація України, вул. Саксаганського, 1, м. Київ, ідентифікаційний код 37243279 3 296 467 грн. 61 коп. боргу, 230 752 грн. 73 коп. штрафу та 52 905 грн. 30 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 18 травня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович