ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Справа № 911/605/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авторембудсервіс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадянина ОСОБА_1

про стягнення 21882,53 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 4 від 20.04.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 18.03.2016 року);

від третьої особи: не зявився.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авторембудсервіс» про стягнення 21882,53 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.02.2016 року порушено провадження у справі № 911/605/16 та призначено справу до розгляду на 15.03.2016 року (суддя Третьякова О.О.).

Однак, у звязку з перебуванням судді Третьякової О.О. у відпустці, з метою недопущення порушення строку розгляду справи, справу № 911/605/16 передано на автоматизований розподіл.

Згідно автоматизованого розподілу справ, справу № 911/605/16 передано до провадження судді Господарського суду Київської області Карпечкіна Т.П. для розгляду справи по суті.

Ухвалою від 14.03.2016 року справу № 911/605/16 прийнято до провадження суддею Т.П.Карпечкіним та призначено до розгляду на 11.04.2016 року.

15.03.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.04.2016 року безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позов, яким проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.04.2016 року, у відповідності до ст. 77 ГПК України, судом оголошувалась перерва в розгляді справи на 25.04.2016 року.

20.04.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - громадянина ОСОБА_1. Заява обґрунтована тим, оскільки саме громадянина ОСОБА_1, який керував транспортним засобом МАЗ 650108-020 д/н НОМЕР_1, застрахованим у позивача, і який на час вчинення ДТП, як стверджує позивач, перебував у трудових відносинах з відповідачем, визнано винним у ДТП, згідно Постанови Соломянського районного суду м. Києва від 12.07.2013 року у справі № 3-5015/13 і у звязку з чим, позивачем було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування, пояснення водія ОСОБА_1 щодо того чи дійсно останній працював у відповідача на момент вчинення ДТП мають значення для правильного вирішення спору.

22.04.2016 року позивачем подано уточнення позовних вимог, в яких позивач вказав вірне найменуваня відповідача.

Ухвалою від 25.04.2016 року розгляд справи відкладався до 16.05.2016 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадянина ОСОБА_1. Розгляд справи відкладався до 16.05.2016 року.

В судовому засіданні 16.05.2016 року позивач позовні вимоги підтримав з врахуванням поданих 22.04.2016 року уточнень, відповідач надав додатковий відзив на позов. Третя особа - громадянин ОСОБА_1 в судове засідання 16.05.2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом не прийнято до уваги наданий відповідачем протокол № 1103 від 11.03.2016 року про зміну місцезнаходження Товариства, оскільки відповідачем не надано доказів внесення відповідних відомостей до ЄДРПОУ.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд

встановив:

Як вбачається викладених у позові обставин, 10.04.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія.» (позивач, Страховик, ПрАТ «УТСК») і Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авторембудсервіс» (відповідач, Страхувальник) було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів шляхом видачі Поліса № АС/2290262 щодо транспортного засобу Маз, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позивач зазначив та надав докази, що згідно постанови Соломянського районного суду м. Києва від 12.07.2013 року у справі № 760/13916/13-п, 27.06.2013 року о 15 год. 20 хв. громадянин ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Маз, державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Каменярів, 93/39 в м. Києві, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на дерево, що спричинило його падіння на транспортний засіб Мерседес, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.9. ПДР України. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортним засобом Маз, державний номерний знак НОМЕР_1, забезпечена в ПрАТ «УТСК» за Полісом № АС/2290262.

Позивач зазначає, що 01.07.2013 року ОСОБА_4 (власник транспортного засобу Мерседес, державний реєстраційний номер НОМЕР_2) повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 27.06.2013 року, та надав необхідні документи для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів страхової справи, 19.07.2013 року потерпілим ОСОБА_4 подано до ПрАТ «УТСК» заяву про отримання страхового відшкодування. Враховуючи наявні документи в матеріалах страхової справи, страховиком були встановлені факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З врахуванням Звіту № 85/07/13 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу Мерседес, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було розраховано та 13.11.2013 року виплачено потерпілому страхове відшкодування за подією, яка мала місце 27.06.2013 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 6156 від 13.11.2013 року на суму 3882,53 грн., № 6109 від 11.11.2013 року на с уму 3000 грн., № 6084 від 07.11.2013 року на суму 3000 грн., № 6005 від 31.10.2013 року на суму 3000 грн., № 5943 від 22.10.2013 року на суму 3000 грн., № 5929 від 21.10.2013 року на суму 3000 грн. № 5985 від 29.10.2013 року на суму 3000 грн. В загальній сумі 21882,53 грн.

Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, а також якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, відповідно до вимог ст. 33 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобовязані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, повідомити про всі відомі їй обставини та надати наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України, страхувальник зобовязаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, передбачений договором.

Як зазначає позивач, ні після настання вищенаведеної ДТП, ані станом на день подання позовної, водієм забезпеченого транспортного засобу Маз, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1, чи представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авторембудсервіс» (страхувальника), не повідомлено страховика (позивача) про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 27.06.2013 року.

Крім того, згідно постанови Соломянського районного суду м. Києва від 12.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова). Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння на місці та у лікаря-нарколога відмовився в присутності 2 (двох) свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України. ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Позивач зазначає, що з матеріалів ДТП підтверджено законність керування транспортним засобом Маз, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 водієм ОСОБА_1 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди та перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з товариством.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

У звязку з чим, позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування, за наявності визначених ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав, звернувся до відповідача (страхувальника за Полісом) про відшкодування виплачених страхових сум, спричинених ДТП за участю належного відповідачу застрахованого автомобіля, яким керував винний водій на відповідній правовій підставі.

Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував. У відзиві відповідач визнав факт укладення з Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів шляхом видачі полісу №АС/2290262 щодо забезпечення автомобіля НОМЕР_3 з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Також, відповідач визнав факт участі належного йому автомобіля під керуванням ОСОБА_1 в наведеній в позові ДТП та визнання останнього винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КупАП.

Однак, відповідач зазначив про відсутність підстав для регресного відшкодування, яке належить до позадоговірних зобовязань, в той час, як між позивачем та відповідачем існують договірні відносини за Полісом.

У звязку з чим, суд зазначає, що з огляду на п. 33.1.4 ст. 33 та ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідне право регресної вимоги до власника чи водія застрахованого автомобіля виникає в межах правовідносин за Договором (полісом), про що і зазначено в позові. Виходячи з викладених у позові обставин, спір не стосується відшкодування шкоди в порядку регресу безпосередньо винною у ДТП особою.

Також, відповідач у відзиві зазначає, що водій ОСОБА_1 не перебував з відповідачем у трудових відносинах і ДТП скоєно не під час виконання замовлення відповідача, що виключає підстави для застосування ст. 1172 Цивільного кодексу України.

Як пояснив відповідач та встановлено судом з наданих відповідачем доказів, 24.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авторембудсервіс» та гр. ОСОБА_1 був укладений договір про виконання робіт № 1.

Згідно п. 1.1. вищевказаного договору, Замовник у порядку і на умовах, передбачених цим Договором, доручає Виконавцю, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати разову допомогу: вивезення будівельного сміття з об'єктів будівництва у строк з 24.06.2013 року до 30.06.2013 року.

Відповідно до п. 1.2. зазначеного вище договору, виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Для вивезення сміття використовується автотранспорт Замовника, а саме автомобіль МАЗ 650 108-020, державний номер НОМЕР_1, що передається Замовником Виконавцю та повертається Виконавцем Замовнику по актах прийому-передачі, які оформляються у вигляді додатків до даного договору і є його невід'ємними частинами.

Згідно п. 1.5. даного договору, правовідносини, що виникають з цього Договору, регулюються цивільним законодавством України і на них не поширюється дія трудового законодавства.

Також, відповідач зазначив, що як вбачається з пояснень колишнього керівника відповідача ОСОБА_5, під час укладення договору про виконання робіт сторонами була досягнута домовленість про відповідальність в разі вчинення по вині водія дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_1 брав на себе відповідальність за умови виникнення ДТП за його участі та з його вини. Дана домовленість була оформлена в ОСОБА_3 приймання-передачі транспортного засобу від замовника до виконавця від 24.06.2013 року (в пункті 3 ОСОБА_3).

Таким чином, відповідач стверджує, що позивач має звертатись з відповідним позовом безпосередньо до водія ОСОБА_1, який є винною особою і не перебував у трудових відносинах з відповідачем.

У звязку з чим, суд зазначає, що згідно зі ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», на який також посилається і відповідач, визначено відповідальність юридичної особи в разі заподіяння шкоди їхнім працівником.

Однак, з огляду на ч. 2 ст. 1172 Цивільного кодексу України, особа, яка була замовником відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Враховуючи, що між відповідачем та водієм ОСОБА_1 в період скоєння ДТП існували відносини за Договором про виконання робіт, за яким відповідач був Замовником, а водій Виконавцем і автомобіль передавався Виконавцю на період з 24.06.2013 року до 30.06.2013 року (а ДТП скоєно водієм 27.06.2013 року), водій, як Виконавець, у відповідний проміжок час на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом відповідача і діяв за його завданням.

Посилання відповідача на відхилення водія від маршруту та графіку не приймається судом, оскільки автомобіль був переданий в повне розпорядження водія на період з 24.06.2013 року до 30.06.2013 року за дорученням та погодженням відповідача.

Крім того, у позові не ставиться питання безпосередньо про відшкодування шкоди особою, яка її завдала, оскільки шкода вже відшкодована позивачем в порядку відповідальності власника застрахованого транспортного засобу, за участю якого завдано шкоду.

Виходячи з викладених у позові обставин, правовідносини між страховиком (позивачем) та страхувальником (відповідачем) є договірними і повязані з порушенням сторонами договору (Полісу) вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, відповідальність водія безпосередньо перед позивачем відсутня, оскільки він не є страхувальником.

Крім того, з огляду на ст. 1191 Цивільного кодексу України, в разі відшкодування особою (відповідачем) завданої водієм шкоди в порядку ст. 1172 Цивільного кодексу України, відповідач набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, що також узгоджується з домовленостями сторін щодо покладення відповідальності на водія. Відповідні домовленості щодо відповідальності водія є чинними між сторонами таких домовленостей, однак не впливають на встановлений законодавством порядок відшкодування шкоди у відносинах з третіми особами (особами, які не приймали участі в домовленостях).

Щодо правовідносин сторін, які мають місце виходячи з викладених в позові обставин, в п. 2 Листа Верховного Суду України від 01.02.2014 року «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.», аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

З огляду на зміст Листа Верховного Суду України від 01.04.2015 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за II півріччя 2014 р.», п. 3 Листа визначено, що відповідно до п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники ДТП зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторного (транспортного) страхового бюро України про настання ДТП.

Підпунктом 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Наведені норми передбачають у випадку неповідомлення у встановлений строк страховика про настання ДТП виникнення в нього права пред'явлення регресного позову до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Згідно зі ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідач є не тільки страхувальником, а й власником транспортного засобу, яким під час ДТП керував його працівник, тому він відповідальний за завдані збитки (постанова Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 р. у справі N 3-135гс14).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності підстав застосування ст. 1172 Цивільного кодексу України, оскільки в період скоєння ДТП водій керував транспортним засобом, який належить відповідачу, за дорученням і замовленням відповідача, відповідач несе перед позивачем відповідальність за дії водія і в разі відшкодування завданої водієм шкоди, набуває право вимоги до останнього.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки страхувальник (відповідач) чи водій не повідомили позивача про настання страхового випадку і водій перебував у стані алкогольного спяніння, відповідно до п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право вимоги повернення виплаченого за страхувальника страхового відшкодування. При цьому, відповідне право вимоги, повязане також з винними діями водія, позивач має до власника транспортного засобу та страхувальника, за дорученням та замовленням якого діяв водій.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Авторембудсервіс» (08602, Київська обл., м. Васильків, вул. Фрунзе, 51а, код 33540552) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, код 22945712) 21 882,53 (двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят дві) грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 24.05.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін