РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/6449/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до Аграрного фонду

про стягнення 1 586 997,42 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Гоцко Р.В. (довіреність № 96-02/16 від 19.04.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду (відповідач) про стягнення 1 586 997,42 грн. заборгованості, з яких 1 518 140,44 грн. основного боргу, 35 790,63 грн. інфляційних втрат, 33 066,35 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов біржового контракту аграрної біржі № 1119 АБ від 26.06.2014 в частині повної поставки товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 1 518 140,44 грн., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 35 790,63 грн. інфляційних втрат та 33 066,35 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2016 порушено провадження по справі № 910/6449/16 та призначено її до розгляду 21.04.2016.

19.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 21.04.2016 з'явився представник позивача та надав суду пояснення щодо обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 розгляд справи відкладено на 17.05.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

13.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, у яких останній зазначає, що внаслідок направлення відповідачу листа від 09.06.2015 з вимогою про повернення передоплати в сумі 1 518 140,44 грн., обумовленою невиконанням продавцем договірних зобов'язань по поставці товару, в силу вимог ч. 2 ст. 693 ЦК України у відповідача виникло перед позивачем нове грошове зобов'язання.

У судовому засіданні 17.05.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання 17.05.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 17.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.06.2014 між Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» (далі - покупець) укладено біржовий контракт Аграрної біржі № 1119 АБ (далі - біржовий контракт), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю товар, вказаний в цьому контракті, а покупець зобов'язується прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим контрактом.

Предметом цього контракту є наступний товар: згідно Специфікації № 1 від 26.06.2014 до контракту (п. 1.2 біржового контракту).

Згідно з п. 2.3 біржового контракту, загальна ціна товару, що продається згідно цього контракту встановлюється сторонами: 42300558,17 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 8 460 111,63 грн., загалом разом з ПДВ 50 760 669,80 грн.

Положеннями п. 4.1 біржового контракту встановлено, що покупець повинен протягом 5 (п'яти) календарних днів, після укладання та реєстрації біржового контракту на Аграрній біржі, сплатити за товар до моменту його передання продавцем.

Продавець протягом трьох робочих днів з моменту отримання на свій рахунок грошової суми, визначеної п. 2.3 цього контракту, передає покупцю: дозвіл на отримання товару (п. 5.2 біржового контракту).

Відповідно до п. 5.3 біржового контракту, сторони підтверджують передання та приймання товару шляхом підписання видаткової накладної, кожен екземпляр якої повинен бути підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою сторін.

26.06.2014 між сторонами погоджено та підписано Специфікацію № 1 до біржового контракту, відповідно до якої сторони погодили поставку 21 996,261 тонни товару, загальною вартістю з ПДВ 50 760 669,80 грн.

На виконання умов пункту 4.1 біржового контракту, позивачем перераховано суму попередньої оплати у розмірі 50 760 669,80 грн., на підтвердження чого надано банківські виписки по рахунку позивача за 27.06.2014 та за 03.07.2014.

Відповідач, в свою чергу, на виконання умов біржового контракту передав позивачу товар на загальну суму 49 242 529,36 грн., що підтверджується актами передачі-приймання за період з 03.07.2014 по 02.03.2015, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Таким чином, відповідач в порушення умов біржового контракту не здійснив поставку товару на загальну суму 1 518 140,44 грн.

09.06.2015 позивач звернувся до відповідача із вимогою вих. № 02/1226, у якій вимагав протягом 7 днів з дня отримання вимоги сплатити заборгованість.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідач так і не перерахував грошові кошти у розмірі 1 518 140,44 грн. та не здійснив поставку товару на зазначену суму, а тому позивач просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 1 586 997,42 грн., а також 33 066,35 грн. 3 % річних та 35 790,63 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є Договором поставки.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом вище та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов біржового контракту позивач здійснив попередню оплату за товар у розмірі 50 760 669,80 грн., на підтвердження чого надано банківські виписки по рахунку позивача за 27.06.2014 та за 03.07.2014.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій актів передачі-приймання, відповідачем на виконання умов біржового контракту було поставлено товар на загальну суму 49 242 529,36 грн.

Частиною першою статті 670 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У відповідності до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач в порушенням умов біржового контракту та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з поставки оплаченого позивачем товару, у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок з повернення позивачу попередньої оплати у розмірі 1 518 140,44 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Доказів поставки товару на суму 1 518 140,44 грн. матеріали справи не містять та відповідачем не надано, доказів повернення попередньої оплати у розмірі 1 518 140,44 грн. матеріали справи також не містять та сторонами спору суду не надано.

З огляду на вищевстановлені судом обставини, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 1 518 140,44 грн. або поставки товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 1 518 140,44 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 35 790,63 грн. інфляційних втрат та 33 066,35 грн. 3% річних.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України), згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 Цивільного кодексу України).

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного суду України від 01.07.2015 № 3-357гс15, у постанові від 15.10.2013 № 3-30гс13.

Відповідно до частини 1 стаття 111-25 Господарського процесуального кодексу України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення 35 790,63 грн. інфляційних втрат та 33 066,35 грн. 3% річних суд відмовляє.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи вищенаведене, суд задовольняє позов Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1, код 33642855) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1, код 38926,44 грн. заборгованості та 22 772,11 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2016.

Суддя С.О. Турчин