РІШЕННЯ

"13" травня 2016 р.Справа № 921/196/16-г/13
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стопника С.Г.

Розглянув справу

за позовом Монастириського районного споживчого товариства, вул. Січових Стрільців, 42, м.Монастириська, Монастириський район, Тернопільська область, 48300

до відповідача - Криницької сільської ради, вул. Шевченка, 11, с.Криниця, Монастириський район, Тернопільська область, 48381

про визнання права власності на будинок (магазин), площею 74,0 кв.м, за адресою: вул. Суходоли, 2, с.Криниця Монастириського району Тернопільської області.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №7/35 від 28.03.2016р.

відповідача: ОСОБА_2, сільський голова

Учасникам судового процесу розяснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалася за відсутності відповідного клопотання.

В судовому засіданні 13.05.2016р. відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Монастириське районне споживче товариство, м.Монастириська, Монастириський район, Тернопільська область, звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до Криницької сільської ради, с. Криниця, Монастириський район, Тернопільська область, про визнання права власності за набувальною давністю на будинок (магазин), площею 74,0 кв.м, за адресою: вул. Суходоли, 2, с.Криниця Монастириського району Тернопільської області.

Ухвалою суду від 31.03.2016р. порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11.04.2016р., який відповідно до ст.77 ГПК України відкладався на 18.04.2016р. та на 06.05.2016р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах. Крім того, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 13.05.2016р.

В судовому засіданні 06.05.2016р. представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог та додаткові обгрунтування заявлених позовних вимог (вх.№9688 від 06.05.2016р.), відповідно до якої представник позивача просила суд, додатково до початково заявленої позовної вимоги, визнати незаконним рішення п'ятого скликання 26 сесії Криницької сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 28 січня 2010 року №140 в частині 1. Визнати безхазяйними нерухомі речі (будівлі), які знаходяться на території села Криниця Криницької сільської ради, а саме нежилий будинок за адресою село Криниця, вул. Суходоли, 2, та скасувати запис як Безхазяйне майно в реєстраційній книзі №2 сторінка №175 за реєстраційним №161 від 22.02.2010р.

Подана заява (вх.№9688 від 06.05.2016р.) в частині заявлення додаткової вимоги судом не прийнята до розгляду, оскільки з урахуванням п.3.11 Постанови Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не могла бути розцінена судом як збільшення позовних вимог, про що винесено відповідну ухвалу від 06.05.2016р. Водночас, вказана заява судом прийнята в частині додаткових обгрунтувань стосовно початково заявленої позовної вимоги про визнання права власності на майно.

13.05.2016р. представником позивача подано заяву про зміну підстави позову (вх.№10036 від 13.05.2016р.), відповідно до якої, посилаючись на положення ст.392 ЦК України, просить суд визнати за Монастириським районним споживчим товариством право власності на будинок (магазин) за адресою: с. Криниця, Монастириського району Тернопільської області, вул. Суходоли, 2, площею 74,0 кв.м з підстав втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Копію такої заяви вручено представнику відповідача в судовому засіданні.

Крім того, як пояснила представник позивача в судовому засіданні 13.05.2016р., у заяві про зміну підстави позову (вх.№10036 від 13.05.2016р.) помилково вказано вимогу щодо визнання незаконним рішення п'ятого скликання 26 сесії Криницької сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 28 січня 2010 року №140, оскільки ухвалу про відмову у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог (вх.№9688 від 06.05.2016р.) в частині заявлення такої додаткової вимоги, нею не отримано. А тому просить суд в цій частині заяву не брати до уваги.

Частиною 4 ст.22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до розяснень, викладених у п.3.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Суд, розглянувши подану заяву про зміну підстави позову (вх.№10036 від 13.05.2016р.), її приймає, як таку, що подана у відповідності до ст.22 ГПК України, та до початку розгляду даної справи по суті.

В судовому засіданні 13.05.2016р. суд перейшов до розгляду справи по суті, враховуючи відсутність заперечень з цього приводу у представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 13.05.2016р. підтримала вимогу щодо визнання права власності на будинок (магазин), площею 74,0 кв.м, за адресою: вул. Суходоли, 2, с.Криниця Монастириського району Тернопільської області. В обгрунтування заявленої вимоги посилається на те, що позивач з 1967 року володіє та користується вищезазначеним майном на законних підставах, в підтвердження чого долучено копію протоколу №17 засідання виконкому Монастириської районної ОСОБА_2 депутатів трудящих Тернопільської області УРСР від 24 серпня 1967 року, з якого вбачається, що рішенням виконкому №273 "Про продаж будівель, які раніше належали залізниці" вирішено продати будинок, який раніше належав залізниці в с. Коростятин, Коростятинському ССТ. Просить суд врахувати, що право власності у 1967 році посвідчувалося належними та допустимими документами, такими як договір купівлі-продажу, платіжними документами про оплату за договором чи можливо іншими документами, оскільки діючим на той час законодавством їх переліку визначено не було. Проте, з врахуванням строку зберігання господарських і банківських документів та того факту, що відчуження майна відбулося понад 40 років тому, позивачем такі документи не збережені і вони втрачені. Також, звертає увагу суду на те, що позивачем отримано копії з архівних матеріалів, наданих Тернопільським обласним архівом, зокрема балансу - "Отчет" Коростятинського ССТ за 1967 рік Ф.Р-592, спр.147, де в таблиці І баланс на 1 січня 1968р. розділ "А" Основні фонди (засоби) і необоротні активи стаття 90, визначено на 01.01.1967р. суму 105210 рублів і на 01.01.1968р. 108484 рублів. Вважає, що різниця збільшених основних засобів може становити вартість придбаної будівлі магазину. У звязку із наведеним, та враховуючи втрату позивачем документа, який посвідчує його право власності, просить суд на підставі ст.392 ЦК України визнати за Монастириським РайСТ право власності на будинок (магазин), площею 74,0 кв.м, за адресою: вул. Суходоли, 2, с.Криниця Монастириського району Тернопільської області.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову повністю заперечив з підстав, викладених ним також у відзиві на позов (вх.№8369 від 11.04.2016р.). Зокрема, вказує, що Монастириське РайСТ зверталося у Криницьку сільську раду щодо визнання права власності на будівлю в с.Криниця по вул. Суходоли, 2, і за результатами розгляду такого звернення сільською радою прийнято рішення №34 від 17 травня 2007р., яким пропонувалося керівництву Монастириського РайСТ предявити документи, які б підтверджували факт купівлі Коростятинським ССТ вказаного приміщення в Львівської залізниці, однак таких документів подано не було. 28.01.2010р. Криницька сільська рада прийняла рішення №140 "Про визнання безхазяйним нерухомого майна (будівель) в селі Криниця Монастириського району", відповідно до якого нежитловий будинок, що знаходиться по вул. Суходоли, 2, в с.Криниця визнано безхазяйним майном, і яке взято на облік Монастириським районним бюро технічної інвентаризації зареєстровано в книгу №2, сторінка 175 за реєстровим №161. Також, на виконання вимог ЦК України, було подано оголошення у друкованих засобах масової інформації газеті "Вісті Придністров'я" №10 за 26 лютого 2010 року про розшук осіб, які мають претензії щодо вищевказаного майна. Проте, на даний час ніхто не звертався до сільської ради з питання щодо належності такого майна. Через недостатність бюджетних коштів, заява про визнання комунальною власністю територіальної громади с. Криниця нежитлового будинку по вул. Суходоли, 2, у 2015 році не подавалась, проте на даний час сільською радою проводиться збір документів необхідних для звернення у Монастириський районний суд щодо передачі у комунальну власність вказаного будинку. Також, просить суд врахувати, що починаючи з 2002 року по 2015 рік, тільки у 2003 році від Монастириського РайСТ поступило 76,37 грн земельного податку. З приводу тверджень позивача щодо перебування вказаної будівлі у товариства на балансі, то вважає, що це не може служити підставою для визнання права власності на майно, оскільки баланс підприємства є лише формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобовязань на конкретну дату. Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України та п.2 ст.20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, копії протоколу №17 засідання виконкому Монастириської районної ОСОБА_2 депутатів трудящих Тернопільської області УРСР від 24 серпня 1967 року, рішенням виконкому №273 "Про продаж будівель, які раніше належали залізниці" вирішено продати будинок, який раніше належав залізниці в с. Коростятин, Коростятинському ССТ (після перейменування населеного пункту с.Коростятин с.Криниця), що носить всі ознаки титульності і унеможливлює захист права власності із застосуванням правил набувальної давності.

09 березня 1973 року правлінням Тернопільської облспоживспілки, як вищестоящою організацією, прийнято постанову №111 "Про вдосконалення організаційної структури системи споживчої кооперації Тернопільської області", якою, з метою вдосконалення діяльності всіх галузей кооперативного господарства та поліпшення обслуговування населення, вирішено ліквідувати за станом на 1 квітня 1973 року райспоживспілки та споживчі товариства згідно списку, який додається і на базі їх створити районні споживчі товариства з галузевим принципом управління господарською діяльністю.

В переліку товариств, які ліквідовуються станом на 1 квітня 1973 року для створення районного споживчого товариства (додаток до постанови правління), а саме в п.11 - для ліквідації визначено Монастириське, Коропецьке та Коростятинське ССТ.

15 березня 1973 року правлінням Монастириської райспоживспілки прийнято постанову №36 "Про вдосконалення організаційної структури системи споживчої кооперації Монастириського району" вирішено ліквідувати за станом на 25 березня райспоживспілку і споживчі товариства згідно списку, який додається (Монастириське МСТ, Коропецьке ССТ та Коростятинське ССТ) і на базі їх створити районне споживче товариство з галузевим принципом управління господарською діяльністю.

Пунктом 3 вказаної постанови визначено всі активи і пасиви ліквідованих споживчих товариств станом на 1 квітня 1973 року передати на баланс районного споживчого товариства. Також, вирішено привести в належний порядок архівні документи суворої звітності ліквідованих споживчих товариств і у відповідності з Інструкцією передати їх по належності для подальшого зберігання органам районного архіву і районному споживчому товариству.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії з архівних матеріалів, зокрема, постанови правління Монастириського районного споживчого товариства №5 та №5а від 29.03.1973 року "Про скорочення штатів в системі Монастириського РайСТ", "Про укомплектування апарату працівників Монастириського РайСТ", які прийняті на підставі постанови правління Тернопільської ОСС №111 від 09.03.1973р., постанови правління Монастириської РСС №9 від 9 березня 1973 року, а також рішення зборів уповноважених пайовиків від 21 березня 1973 року, відповідно до яких правління Монастириського районного споживчого товариства укомплектовувало штати і постановляло в ліквідованих Монастириському, Коропецькому та Коростятинському споживчих товариствах провести скорочення штатних одиниць, які не ввійшли в районне роздрібне торгове об'єднання.

Положеннями ст.39 та ст.40 Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на час ліквідації Коростятинського споживчого товариства, визначено, що кооперативні організації, що є юридичними особами, припиняють свою діяльність на підставах, зазначених у законі і в статутах цих організацій. Реорганізація (злиття, поділ, приєднання) кооперативних та інших громадських організацій, допускається тільки за рішенням загальних зборів їх членів або зборів уповноважених. Майно, що залишається після задоволення вимог усіх кредиторів ліквідованої кооперативної організації, використовується, якщо інше не встановлено законом, для повернення пайових внесків. Решта майна цієї організації, а також майно ліквідованої іншої громадської організації передається їх вищестоящим організаціям.

Таким чином, з урахуванням наведених вище постанов правління Монастириської райспоживспілки та районного споживчого товариства, після припинення Коростятинського споживчого товариства, всі активи Коростятинського ССТ були передані Монастириському районному споживчому товариству (позивачу у справі).

- 04.01.2007р. Монастириське районне споживче товариство зверталося до Криницької сільської ради із листом №3 про оформлення права власності на магазин "Промтовари" по вул. Суходоли, 2 із долученням копії протоколу №17 засідання виконкому Монастириської районної ОСОБА_2 депутатів трудящих Тернопільської області УРСР від 24.08.1967р. та постанови №36 правління Монастириської райспоживспілки від 15 березня 1973р. "Про вдосконалення організаційної структури системи споживчої кооперації Монатириського району".

За результатами розгляду такого звернення, Криницькою сільською радою 17.05.2007р. прийнято рішення №34, яким доручено сільському голові звернутись до Монастириського РайСТ щодо предявлення документів, які б підтверджували факт купівлі Коростятинським ССТ приміщення с. Криниця по вул. Суходоли, 2 у Львівської залізниці, і за наявності відповідних документів дане питання розглянути на наступній сесії сільської ради.

Також, Монастириське РайСТ зверталося до Криницької сільської ради із заявою №180 від 04.08.2011р. про визнання права власності на будівлю магазину по вул. Суходоли, 2, у відповідь на яку сільська рада повідомила про прийняте нею рішення №34 від 17.05.2007р., а також про те, що вказаний будинок визнаний безхазяйною нерухомою річчю відповідно до рішення №140 від 28.01.2010р. та взятий на облік Монастириським районним бюро технічної інвентаризації.

Як стверджує позивач, з метою дослідження будь-яких документів по передачі майна Монастириському РайСТ від Монастириської райспоживспілки і ліквідованих споживчих товариств у 1973 році, ним отримано з Тернопільського обласного архіву Опис №3 "Справи постійного строку збереження за 1973-1974 роки", з якого вбачається, що частина вказаних справ у 1992, 1993 та 2000 роках були знищені, в т.ч. бухгалтерські справи №№190, 191 та 192 (зведений бухгалтерський звіт райспоживспілки за 1973 рік (93 арк.), бухгалтерські звіти підвідомчих організацій і підприємств за 1973 рік (209 арк.) та акти ревізій фінансово-господарської діяльності райспоживспілки і підвідомчих організацій і підприємств за період з 1 травня 1972 року по 1 квітня 1973 року (53 арк.).

Позивач також вказує і на те, що будинок (магазин) по вул. Суходоли,2 в с. Криниця починаючи з 1967р. обліковується за споживчим товариством і відображається у його балансі, в підтвердження чого долучено довідку Монастириського РайСТ №33 від 21.03.2016р., також товариство несе витрати по його утриманню, що зокрема підтверджується: постановою правління Монастириського РайСТ від 24.09.1985 року №166 "Про затвердження кошторисів на проведення капітальних ремонтів торгових підприємств", якою затверджено кошторис на проведення капітального ремонту магазину "Промислові товари" в с.Криниця в сумі 2343 крб. та "Продовольчі товари" в сумі 1749 крб.; постановою правління Монастириського РайСТ від 16.10.2015р. №42 "Про затвердження кошторису на виконання ремонтних робіт по заміні даху магазину с. Криниця", яким затверджено кошторис на виконання ремонтних робіт по заміні даху магазину с. Криниця Монастириського РайСТ згідно дефектно-кошторисного акту в сумі 51798,40 грн.

15.02.2016р.за замовленням Монастириського РайСТ виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок №2 по вул.Суходоли в с.Криниця, Монастириського району.

Наведені обставини, зокрема володіння, користування, проведення ремонтних робіт Монастириським РайСТ для підтримання будинку по вул. Суходоли,2 в с. Криниця в належному стані підтверджуються також відповідачем.

Крім того, відповідачем у відзиві на позов підтверджується і те, що будинок, який раніше належав залізниці в с. Коростятин та який вирішено продати за рішенням виконкому Монастириської районної ОСОБА_2 депутатів трудящих №273 від 24.08.1967р., і будинок (магазин) за адресою: с.Криниця Монастириського району Тернопільської області, вул.Суходоли, 2, площею 74,0 кв.м, є одним і тим же приміщенням.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За правилами частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема шляхом визнання наявності або відсутності прав.

В даному випадку, в матеріалах справи відсутні докази, що б свідчили про те, що позивач володіє і користується майном - будинок (магазин) за адресою: с.Криниця Монастириського району Тернопільської області, вул.Суходоли, 2, на незаконних підставах. А в основу своїх заперечень відповідач ставить лише відсутність документального підтвердження права власності на вказаний будинок у позивача.

Враховуючи викладене, за даних обставин справи, суд схиляється до визнання можливим і реальним посилання позивача на втрату документів за давністю подій, що дає підстави для задоволення позову.

Щодо заперечень відповідача про те, що нежитловий будинок, який знаходиться по вул. Суходоли, 2, в с.Криниця визнано безхазяйним майном відповідно до рішення Криницької сільської ради від 28.01.2010р. №140 "Про визнання безхазяйним нерухомого майна (будівель) в селі Криниця Монастириського району", і яке взято на облік Монастириським районним бюро технічної інвентаризації, то слід зазначити, що відповідно до ст.335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Поряд з цим, законодавцем визначено, що визнання майна безхазяйним не виключає можливості пред'явлення відповідних майнових вимог власником (його правонаступниками), який після цього з'явився. До того ж, на час розгляду справи вказане майно у комунальну власність не передане.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення судів, що набрали законної сили, є підставою для державної реєстрації прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Монастириським районним споживчим товариством (вул. Січових Стрільців, 42, м.Монастириська, Монастириський район, Тернопільська область, код 01767318) право власності на будинок (магазин), площею 74,0 кв.м, за адресою: вул. Суходоли, 2, с.Криниця Монастириського району Тернопільської області.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу до Львівського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення "19" травня 2016 р., через місцевий господарський суд.

Суддя С.Г. Стопник