ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" травня 2016 р. Справа № 914/2895/15
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Марка Р.І.
суддів Желік М.Б.
Костів Т.С.

при секретарі судового засідання Мазепа Н.В.

за участю представників:
від прокуратури: Гальчинський С.О.;
від позивача 1: Матлай Й.І. представник (довіреність в матеріалах справи);

від позивача 2: Баркар Г.В. представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: Плесканка І.В. представник (довіреність в матеріалах справи);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту на стороні відповідача: Керод Р.П. представник (довіреність в матеріалах справи);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВАМИР-ГАЛ, б/н від 30.12.2015 р. (вх. № 01-05/104/16 від 12.01.16).

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015р.

у справі № 914/2895/15, суддя М.Синчук

за позовом: заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах: Міністерства оборони України, м. Київ, Державного підприємства Міністерства оборони України Західвійськбуд, м.Львів

до відповідача: Малехівської сільська рада, с. Малехів Жовківського району Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВАМИР-ГАЛ, с. Малехів Жовківського району Львівської області

про: визнання недійсними та скасування рішень Малехівської сільської ради

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року позов заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах: Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України Західвійськбуд до Малехівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВАМИР-ГАЛ про визнання недійсними та скасування рішень Малехівської сільської ради задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року у справі № 914/2895/15, третя особа звернулась до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 30.12.2015 р. (вх. № 01-05/104/16 від 12.01.16), в якій просить рішення Господарського суду суду Львівської області від 21.12.2015 року у справі №914/2895/15 скасувати з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що позивачем не доведено факту переходу до ДП МОУ «Західвійськбуд» в порядку правонаступництва права на земельну ділянку, яка перебувала в постійному користуванні розформованої в/ч А-3357. Скаржник також стверджує, що вилучення земельних ділянок здійснювалася за згодою землекористувача, право користування якого оформлене та зареєстроване у встановленому законодавством порядку, оскільки, позивач 2 не мав зареєстрованого права користування на спірну земельну ділянку, то і згоди Міністерства оборони України на вилучення спірної земельної ділянки від ДП МОУ «Західвійськбуд» і передачу цієї ділянки в оренду третім особам не вимагалося. Скаржник також зазначає, що рішення на розробку детального плану земельної ділянки на території Малехівської сільської ради та про затвердження детального плану та надання дозволу на виготовлення проекту землеустро з відведення земельної ділянки, не порушують права позивачів.

Згідно автоматичного розподілу справ КП Документообіг господарських судів, 12.01.2016р. справу за № 914/2895/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Костів Т.С. та Желіка М.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВАМИР-ГАЛ прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.02.2016р.

В судовому засіданні ухвалами від 08.02.2016р., від 22.02.2016р., від 21.03.2016р., від 28.03.2016р., від 04.04.2016р. та від 18.04.2016р. в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався до 22.02.2016р., до 21.03.2016р., до 28.03.2016р., до 04.04.2016р., до 18.04.2016р., та до 10.05.2016р..

В судове засідання 10.05.2016 року прибули представники сторін.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задоволити.

Прокурор та представники позивача в судовому засіданні надали пояснення по суті спору, просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 10.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 30.05.2013 року рішенням Малехівської сільської ради (відповідач у справі) №21 надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю Вамир Гал (третя особа у справі) на розробку детального плану на земельну ділянку по вул. Київська, 22А в с. Малехів Жовківського району Львівської області для обслуговування будівлі кафе та здійснення господарської діяльності.

30.05.2013 року рішенням Малехівської сільської ради №22 надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю Вамир Гал на розробку детального плану на земельну ділянку по вул. Київська, 22Б в с. Малехів Жовківського району Львівської області для обслуговування будівлі насосної станції, свердловини та здійснення господарської діяльності.
30.05.2013 року рішенням Малехівської сільської ради №23 надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю Вамир Гал на розробку детального плану на земельну ділянку по вул. Київська, 22В в с. Малехів Жовківського району Львівської області для обслуговування будівлі котельні, димової труби та здійснення господарської діяльності.
27.12.2013 року рішенням Малехівської сільської ради №30 затверджено детальний план території для обслуговування будівлі кафе та здійснення господарської діяльності по вул. Київська, 22/а в с. Малехів Жовківського району Львівської області та надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю Вамир Гал на складання проекту землеустрою з відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0339 га для обслуговування будівлі кафе та здійснення господарської діяльності по вул. Київська, 22/а в с. Малехів Жовківського району Львівської області згідно із детального плану забудови.
27.12.2013 року рішенням Малехівської сільської ради №31 затверджено детальний план території для обслуговування будівлі насосної станції, свердловини та здійснення господарської діяльності по вул. Київська, 22/б в с. Малехів Жовківського району Львівської області та надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю Вамир Гал на складання проекту землеустрою з відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1938 га для обслуговування будівлі насосної станції, свердловини та здійснення господарської діяльності по вул. Київська, 22/б в с. Малехів Жовківського району Львівської області згідно із детального плану забудови.
13.02.2014 року рішенням Малехівської сільської ради №28 затверджено детальний план території для обслуговування будівлі котельні (столярна та механічна майстерня) та здійснення господарської діяльності по вул. Київська, 22/В в с. Малехів Жовківського району Львівської області та надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю Вамир Гал на складання проекту землеустрою з відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3378 га для обслуговування будівлі котельні (столярна та механічна майстерня) та здійснення господарської діяльності по вул. Київська, 22/В в с. Малехів Жовківського району Львівської області згідно із детального плану забудови.
Як вбачається в матеріалах справи, що предметом спору у даній справі є визнання недійсними та скасування вищенаведених рішень Малехівської сільської ради.

Спірні рішення Малехівської сільської ради стосуються земельних ділянок, які знаходяться по вул.. Київській 22 А, 22 Б, 22 В. Згідно з листа відповіді голови Малехівської сільської ради за вих..№ /02-20 від 21.03.2016 р., вищенаведені земельні ділянки знаходяться на території земельних ділянок, які були передані військовій частині НОМЕР_1 с. Малехів та військовій частині А 3334 с. Малехів згідно з наступних державних актів: Державний акт на право постійного користування землею від 03.06.97 ІІ-ЛВ № 002741 щодо земельної ділянки площею 5, 7990 га; Державний акт на право постійного користування землею від 29.05.97р. ІІ-ЛВ № 000650 щодо земельної ділянки площею 3, 8491 га.

Матеріалами справи підтверджується, що земельні ділянки стосовно яких прийняті рішення знаходяться в межах земельних ділянок, які перебувають в постійному користуванні військових частин.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що військова частина НОМЕР_1 с. Малехів та військова частина А 3334 с. Малехів є постійним користувачем земельної ділянки згідно рішення Малехівської сільської ради від 27.12.96., що підтверджується державними актами на право постійного користування.

Судом встановлено, що 29.01.1998 р. Наказом Міністерства оборони України № 27 «Про створення та реєстрацію державних підприємств Міністерства оборони України» на базі розформованих військових частин та організацій будівельно-квартирного комплексу було організовано створення відособлених структурних підприємств Міністерства оборони України, в тому числі й ДП МОУ «Західвійськбуд».

01.12.1998 р. відповідно до Наказу МО України від 29.01.98р. № 27 розформовано Львівське територіальне інженерно-будівельне управління, до складу якого, зокрема, входили: військова частина НОМЕР_2 і військова частина А- 3357.

Згідно з Наказу від 20.11.98р. №131 військова частина А 3334 розформовано, а правонаступником призначено ДП МО «Західвійськбуд», якому передавалися фонди і майно зазначеної військової частини.

Відповідно вищенаведеного Наказу було призначено ліквідаційну комісію та встановлено термін для складання ліквідаційного балансу та ліквідаційного акта для складання актів прийняття передачі основних засобів до ДП МО України «Західвійськбуд».

01.12.1998 р. на фондах Львівського територіального інженерно-будівельного управління сформоване Державне підприємство МО України «Західвійськбуд», в складі, якого було створено філії, зокрема: філія державного підприємства МО України «Західвійськбуд» 20 Упарвління начальника робіт, якому в оперативне управління було надано майно розформованої в/ч НОМЕР_2 ( згідно з Наказу генерального директора ДП МО України «Західвійськбуд» № 7 від 01.08.1998р..); філія державного підприємства МО України «Західвійськбуд»- 66 Управління начальника робіт, якому було надано майно розформованої в/ч А- 3357.

Згідно Наказу Міністра Оборони України від 19.03.99р. № 84 були внесені зміни та доповнення до Статут ДП МО України «Західвійськбуд», зокрема було доповнено п. 1.3 статуту, а саме: ДП МО України «Західвійськбуд» є правонаступником територіального інженерно-будівельного управління.

В Акті прийняття здачі посади керівника ДП МО України «Західвійськбуд» затвердженого 21.05.1999р. начальником розквартирування військ та капітального будівництва МО України, зазначено, що основні засоби виробництва передачі від Львівського територіального інженерно-будівельного управління (в/ч НОМЕР_3 ) в ДП МО України «Західвійськюуд», акти затверджені 17.02.99р. А також виконані передача балансів від Львівського територіального інженерно-будівельного управління ДП МО України «Західвійськбуд».

Указом Президента України від 15 грудня 1999 року № 1751/99 Про систему центральних органів виконавчої влади" до системи центральної виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до вищенаведених вимог чинного законодавства та ст. 74, 75 Господарського кодексу України Міністерство оборони України утворює, реорганізує та ліквідовує у встановленому порядку підприємства, що належать до сфери його управління, контролює їх діяльність.

Державне підприємство Західвійськбуд (надалі - Підприємство) засноване на державній власності, діє як державне унітарне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Метою діяльності підприємства являється виконання програми житлового та військового будівництва для Міністерства оборони України, структур Сил України та інших замовників - юридичних та фізичних осіб України та інших держав незалежно від форм власності.

Майно ДП МО України Західвійськбуд становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі Підприємства. Майно Підприємства є державною власністю і закріплюється на праві повного господарського відання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству.

Підприємство здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності.

Відповідно до вимог ст. 77 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони", ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань утворених відповідно до законів України. Вказані землі, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

З аналізу вищенаведеного, необхідно зазначити, що стосується переходу прав і обов`язків на майно (майнові права) при правонаступництві, державне підприємство МО України «Західвійськбуд» стало правонаступником всіх майнових прав і обов`язків військових частин А 3334 і А 3357 (які входили до складу в/ч НОМЕР_3 ), зокрема правонаступником права постійного користування: земельною ділянкою 5, 799 га( згідно Державному акту на право постійного користування землею 11-ЛВ № 000650 від 29.05.1997р.); земельною ділянкою розміром 3, 8491 га ( згідно Державному акту на право постійного користування землею 11-ЛВ № 002741 від 03.06.2997 р.), які були надані у постійне користування військовим частинам А 3334 і А 3357.

Згідно з вищенаведеними Наказами Міністерства оборони України в/ч А 3334 і А- 3357 були розформовані, а на їхній базі створене ДП МОУ «Західвійськбуд», яке є правонаступником всіх майнових прав та обов`язків згаданих військових частин.

Постановою від 11 грудня 2014 року у справі № 914/2733/13 Львівським апеляційним господарським судом було встановлено, що ДП МОУ «Західвійськбуд» є повним правонаступником військової частини А- 3357, в тому числі і щодо права цієї військової частини, а документальне переоформлення такого права у певний термін не є обов`язковим.

В силу ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням суду в господарській , цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що стосується земельної ділянки площею 5, 799 га, яка відноситься до земель оборони на підставі державного акту на право постійного користування землею 11-ЛВ № 000650 від 29.05.1997р., судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до довідки КЕВ м. Львова від 08.09.14 № 4592 за ДП МОУ Західвійськбуд, за адресою с. Малехів Жовківського району Львівської області, військове містечко № НОМЕР_4 , облікується земельна ділянка площею 5,7990 га, яка відноситься до земель оборони на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЛВ № 000650 від 29.05.97, та земельна ділянка загальною площею 3,8491 га, яка відноситься до земель оборони, на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЛВ № 002741 від 03.06.97. На вказаній земельній ділянці в/м № 371 знаходяться 29 будівель, які згідно форми 402 обліковуються в КЕВ м. Львова та надані ДП МОУ Західвійськбуд.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про Збройні Сили України земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України (ч. 1 ст. 2 Закону України Про використання земель оборони).

Все вищевикладене спростовує доводи апелянта про те, що ДП МОУ «Західвійськбуд» на момент звернення з позовом не набуло права постійного користування земельною ділянкою, яка була закріплена за військовими частинами.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, Малехівська сільська рада, приймаючи оспорювані рішення, розпорядилася спірною земельною ділянкою, яка знаходилася за межами населеного пункту с. Малехів та перебувала в державній власності, чим перевищила надані їй законом повноваження (ст. 19 Конституції України, ст. 149, п. 12 Земельного кодексу України).

Однією з підстав зміни цільового призначення земель являється вилучення земельних ділянок, наданих в постійне користування, порядок вилучення яких регламентовано ст. ст. 141, 149 Земельного кодексу України. Зокрема, даними правовими нормами передбачено, що вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Вимогами ст. 10 Закону України "Про оборону України" ст. ст. 3, 10 України "Про Збройні Сили України", п. п. 1, 75 "Положення про Міністерство оборони України", затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 406/2011, встановлено, що Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади і військового управління, забезпечує використання відповідно до законодавства земельних ділянок, виділених для потреб Збройних Сил України.

Відповідно до вимог п.п. 44, 45, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданимиземлями", затвердженого наказом Міністра оборони України від 22 грудня 1997 року №483, передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військового та капітального будівництва - начальником Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Оформлення передачі земель місцевим органам влади здійснюють землекористувачі спільно з квартирно-експлуатаційною частиною, на обліку яких знаходяться земельні ділянки.

Міністром оборони України або уповноваженою ним посадовою особою рішення щодо надання згоди на передачу вищезазначеної земельної ділянки не приймалося, відповідне клопотання про її передачу Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням не порушувалося.

Тобто, відповідачами у справі не доведено, в порядку ст. 33 ГПК України, в тому числі, що спірна земельна ділянка була вилучена у встановленому законом порядку та за згодою уповноваженої особи із земель Міністерства оборони України, передана Малехівській сільській раді, змінила форму власності (з державної на комунальну), увійшла в межі населеного пункту с. Малехів на момент прийняття оспорюваних рішень Малехівської сільської ради. Положення Про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затверджене згаданим наказом Міністерства оборони України від 22.12.97 № 483, є обов`язковим для усіх структур даного Міністерства і його порушення має наслідком незаконність таких дій будь-якою його службовою особою чи підрозділом.

Згідно з вищенаведеним, судова колегія зазначає, що спірна земельна ділянка була надана у постійне користування (в/ч А- А 3334), відсутність легітимного рішення про добровільну відмову землекористувача (ДП МОУ Західвійськбуд) за згодою Міністерства оборони України (як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах) та/або рішення органу місцевого самоврядування про вилучення цієї земельної ділянки, право постійного користування ДП МОУ Західвійськбуд спірною земельної ділянкою, яка належить до земель оборони, припинено не було. Дана обставина підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачами.

Таким чином, з врахуванням аналізу зазначених норм законодавства та матеріалів справи, спірна земельна ділянка відповідно до ст. 1 Закону України Про використання земель оборони та ст. 77 Земельного кодексу України належала і належить до земель оборони, які мають особливий правовий режим.

Щодо твердження апелянта, що рішення на розробку детального плану земельної ділянки на території Малехівської сільської ради та про затвердження детального плану та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки, не порушують права позивачів, судова колегія зазначає наступне.

Пленум Вищого господарського суду України у п.4.2 постанови № 6 від 17.05.11 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин роз`ясню, що за змістом статті 1 Закону України Про використання земель оборони та статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Порядок використання земель оборони в господарських цілях визначено статтею 4 Закону України Про використання земель оборони. У разі відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, в порядку, визначеному статтею 20 Земельного кодексу України, така ділянка не може використовуватися у господарських цілях, в тому числі для житлової забудови, у зв`язку з чим укладені договори, об`єктами яких є землі оборони, підлягають визнанню недійсними.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 152 ЗК України).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, відповідач, приймаючи оспорювані рішення, порушив норми чинного законодавства, права та охоронювані законом інтереси Міністерства оборони України та ДП МОУ "Західвійськбуд", що є підставою для скасування та визнання таких рішень недійсними.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає задоволення позову правомірним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Скаржник не надав доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні місцевого господарського суду у даній справі.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
1. Рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015р. в справі за номером 914/2895/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВАМИР-ГАЛ, б/н від 30.12.2015 р. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.
Повний текст постанови виготовлений 16.05.2016р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.