номер провадження справи 4/19/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 Справа № 908/632/16

За позовом ОСОБА_1 міської ради, (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 206)

до відповідача ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, (69107, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 164)

про визнання недійсним рішення від 30.12.2015 р. № 59-рш

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_2, довіреність № 01/02-17/01638 від 17.03ю2016 р.;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність № 5 від 01.03.2016 р.;

ОСОБА_4, довіреність № 2 від 05.01.2016 р.

04.03.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулась Запорізька міська рада, м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Запоріжжя про визнання недійсним рішення від 30.12.2015 р. № 59-рш.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 04.03.2016 р. справу № 908/632/16 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.03.2016 р. порушено провадження у справі № 908/632/16, справі присвоєно номер провадження 4/19/16, судове засідання призначено на 04.04.2016 р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 04.04.2016 р., на підставі ст. ст. 69, 77 ГПК України, продовжено процесуальний строк вирішення спору у справі №908/632/16 на пятнадцять днів, до 19.05.2016 р.,судове засідання відкладено до 18.05.2016 р.

В судовому засіданні на 18.05.2016 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України рішення в повному обсязі.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач в судовому засіданні 18.05.2016 р. підтримав позовні вимоги, які викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст. 60 Закону України Про захист економічної конкуренції, ч.2 ст.71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.4 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції станом на 06.04.2011, ч.2 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» від 21.04.2011 №3269-VІ та рішенні від 30.12.2015 р. № 59-рш. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.12.2015 р. № 59-рш по справі 03/59-15, адміністративна колегія ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України визнала бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, яка полягає у не застосуванні заходів щодо скасування пільгового розміру ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам ОСОБА_1 міської ради (у порівнянні з їх конкурентами), встановленого рішенням від 06.04.2011 № 47 «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя», порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50, абзацом 7 частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Зазначає, що на момент прийняття рішення ОСОБА_1 міської ради від 06.04.2011 №47 діяли положення частини 4 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які закріплювали право органів місцевого самоврядування встановлювати пільги щодо розміру орендної плати для підприємств (об'єктів), що перебувають в комунальній власності, а також: визначати умови надання цих пільг. В подальшому ч.4 ст.19 «Про оренду державного та комунального майна» була виключена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» №3269-VІ від 21.04.2011, який набрав чинності лише 24.05.2011. Зазначає, що цей Закон не має зворотної сили у часі, тобто всі рішення ОСОБА_1 міської ради про надання пільг з орендної плати за комунальне майно, які були прийняті нею до 24.05.2011, є дійсними, та такими, що прийняті у межах чинного на той момент законодавства. Таким чином, дії міської ради щодо встановлення пільг з орендної плати не містять ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого абз.7 ч.2 ст.15, п.3 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». На підставі викладеного, просить позов задовольнити та визнання недійсним рішення від 30.12.2015 р. № 59-рш по справі 03/59-15.

Відповідач проти позову заперечив, заявлені позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, зазначає, що внаслідок не застосування Міськрадою заходів щодо приведення рішення від 06.04.2011 № 47 «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» у відповідність із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» від 21.04.2011 №3269-УІ, та не скасування пільгового розміру ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам (у порівнянні з їх конкурентами), вказані суб'єкти господарювання (комунальні підприємства ОСОБА_1 міської ради), мають можливість досягти встановлених цілей з меншими витратами та здобути переваги над іншими не завдяки власним досягненням, а за рахунок дії зовнішнього ринкового фактору - державного впливу органу місцевого самоврядування. Надані пільги створюють привілейовану позицію суб'єктів господарювання (комунальних підприємств ОСОБА_1 міської ради) на ринку порівняно з конкурентами. Також, зазначає, що Відділення в Рішенні №59-рш не вказує про те, що Міськрада станом на 06.04.2011 не мала права своїм рішенням надавати пільги щодо орендної плати у відповідності до ч.4 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", а порушення законодавства про захист економічної конкуренції полягає саме у не застосуванні заходів щодо скасування пільгового розміру ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам ОСОБА_1 міської ради (у порівнянні з їх конкурентами), встановленого рішенням від 06.04.2011 №47. У звязку із викладеним відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2015р. адміністративною колегією ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 59-рш, яким:

- визнано бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, яка полягає у не застосуванні заходів щодо скасування пільгового розміру ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам ОСОБА_1 міської ради (у порівнянні з їх конкурентами), встановленого рішенням від 06.04.2011 № 47 «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя», порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50, абзацом 7 частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, якими окремим суб'єктам господарювання надається пільга, яка ставить їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що може призвести до обмеження конкуренції на ринку в м. Запоріжжя.

- зобов'язано Запорізьку міську раду припинити вищезазначене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом виключення з пункту 4 рішення від 06.04.2011 № 47 «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» щодо надання пільгового розміру (1 %) ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам, засновником яких є Запорізька міська рада.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, підставою для прийняття рішення були наступні обставини:

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» державну політику у сфері оренди щодо майна, яке перебуває в комунальній власності, здійснюють органи місцевого самоврядування.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено внесення орендної плати орендарем за користування об'єктом оренди незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку, пропорції розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем та порядок використання орендної плати визначаються Кабінетом Міністрів України - для об'єктів, що перебувають у державній власності; органами місцевого самоврядування - для об'єктів, що перебувають у комунальній власності.

Можливість надання пільг щодо орендної плати була передбачена частиною 4 статті 19 Закону України «Про орендну державного та комунального майна»: орендарям збиткових підприємств, а також об'єктів, що мають важливе соціальне значення, орендодавець може надавати пільги щодо орендної плати. Порядок визначення таких підприємств (об'єктів), а також умови надання цих пільг встановлюються Кабінетом Міністрів України - для підприємств (об'єктів), що перебувають у державній власності; органами місцевого самоврядування - для підприємств (об'єктів), що перебувають у комунальній власності. Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» від 21.04.2011 №3269-УІ (далі - Закон), було виключено частину четверту статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Тобто, з 24.05.2011 чинним законодавством України не передбачено можливості надання органами місцевого самоврядування пільг щодо орендної плати за оренду майна, що перебуває у комунальній власності.

У м. Запоріжжя розрахунок орендної плати за використання нерухомого майна комунальної власності територіальної громади здійснюється згідно з Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» (далі - Методика розрахунку орендної плати).

Орендні ставки за використання нерухомого майна комунальної власності визначаються згідно з додатками Методики розрахунку орендної плати та згідно з рішенням Міськради від 06.04.2011 № 47 «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя».

Пунктом 4 рішення Міськради від 06.04.2011 № 47 передбачено надання пільги з орендної плати шляхом встановлення річної ставки орендної плати за використання нерухомого та окремого індивідуально визначеного майна в розмірі 1% від вартості майна, визначеної шляхом незалежної оцінки, окремим орендарям, які використовують майно для розміщення, зокрема:

- комунальних підприємств, засновниками яких є Міськрада, незалежно від призначення використання майна;

- видавництва дитячих газет і журналів, літературно-художніх, науково-технічних журналів, газет, що виходять українською мовою та співзасновниками яких є Запорізька міська рада;

- закладів, установ, організацій у сфері освіти, охорони здоров'я, соціальної допомоги, які засновані на комунальній власності територіальної громади м. Запоріжжя та повністю утримуються на умовах самофінансування.

Тобто, Міськрада встановила пільгову орендну ставку в розмірі 1 % від вартості приміщень, визначену шляхом проведення незалежної оцінки, в частині орендованих площ для комунальних підприємств, незалежно від призначення використання майна.

Для інших суб'єктів господарювання, що є конкурентами комунальним підприємствам на товарних ринках м. Запоріжжя, орендна ставка становить більше ніж 1%.

Так, у додатку 2 до Методики розрахунку орендної плати визначені розміри орендних ставок, зокрема: для розміщення аптек, що реалізують готові ліки - 8 %; для розміщення офісних приміщень - 18 %.

При цьому, відповідно до укладених договорів оренди нежитлового приміщення при одному цільовому використанні орендованого майна орендні ставки становили:

для розміщення аптеки та аптечного пункту

- 1 % для комунального підприємства «Примула» при розрахунку орендної плати за використання приміщення за адресою: м. Запоріжжя, б-р. Шевченка, 25, згідно з договором від 10.09.2004 № 1186 оренди нежитлового приміщення, укладеного управлінням комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, комунальною установою охорони здоров'я «Центральна лікарня Орджонікідзевського району» з КП «Примула»;

- 8 % для товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька фармацевтична компанія» при розрахунку орендної плати за використання приміщення за адресою: м. Запоріжжя, Щаслива, 1/Дудикіна, 6, згідно з договором від 22.07.2014 № 25/14 оренди нежитлового приміщення, укладеного департаментом комунальної власності та приватизації ОСОБА_1 міської ради, комунальною установою «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» з ТОВ «Запорізька фармацевтична компанія»;

- 8 % для товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» при розрахунку орендної плати за використання приміщення за адресою: м. Запоріжжя, ОСОБА_5, вул. 42, згідно з договором від 03.11.2014 № 168/2 оренди нежитлового приміщення, укладеного департаментом комунальної власності та приватизації ОСОБА_1 міської ради, міським комунальним підприємством «Основаніє» з ТОВ «Роджерс».

Отже, при одному цільовому використанні орендованого майна встановлені різні розміри орендних ставок для суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на одному ринку - роздрібної торгівлі лікарськими засобами.

Менша ставка орендної плати зменшує витрати комунальних підприємств, пов'язані з наданням послуг, у порівнянні з іншими суб'єктами господарювання, які надають схожі послуги.

У період з 26.08.2015 по 30.09.2015 ОСОБА_1 обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України (відповідачем у справі) була проведена планова перевірка діяльності ОСОБА_1 міської ради (позивач у справі) та її виконавчого комітету на предмет додержання законодавства про захист економічної конкуренції за 2014 рік - січень-липень 2015 року.

В результаті зазначеної перевірки відповідачем було складено акт №2 від 30.09.2015 (далі - акт перевірки), який разом із листом від 07.10.2015 №03-17/02-2917 було направлено на адресу позивача.

В пункті 5 мотивувальної частини акту перевірки відповідачем було зазначено, зокрема, що дії ОСОБА_1 міської ради щодо встановлення пільгового розміру ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам, у порівнянні з їх конкурентами, містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого абзацом 7 частини другої статті 15, пунктом З статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, якими окремим суб'єктам господарювання надається пільга, яка ставить їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що може призвести до обмеження конкуренції на відповідному ринку в м. Запоріжжя.

Листом від 02.12.2015 №4581/01/01-07/6685 департамент комунальної власності та приватизації ОСОБА_1 міської ради надав зауваження до п.5 акту перевірки в яких зазначив, що дії міської ради щодо встановлення пільг з орендної плати не містять ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого а.7 ч.2 ст.15, п.3 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Так, провадження у справі №03/59-15 було розпочато розпорядженням адміністративної колегії територіального відділення від 11.11.2015р. за №114-р за результатами здійсненого контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції у зв'язку з наявністю в діях Міськради ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Предметом спору є визнання недійсним рішення ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №03/59-15 від 30.12.2015 р. № 59-рш з причини не зазначення в рішенні № 59-рш жодної норми чинного законодавства, яка зобов'язувала позивача переглянути рішення №47 від 06.04.2011р. «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» та внести до нього зміни, а також у звязку з незаконним втручанням органу державної влади в законну діяльність органу місцевого самоврядування з приводу реалізації останнім повноважень, які відносяться до його виключної компетенції.

Проаналізувавши всі обставини справи у їх сукупності , заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з статтею 1 Закону України „Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції», органи місцевого самоврядування зобов'язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Пунктом 2 ст. 25 Господарського кодексу України передбачено, що органам державної влади і органам місцевого самоврядування, які регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб'єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб'єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції.

Порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, за умовами ч.1 п.3 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, під якими згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розуміється, в тому числі, бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Частиною 2 статті 15 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, визнаються надання окремим суб'єктам господарювання або групам суб'єктів господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що призводить або може призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Частиною 3 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що вчинення антиконкурентних дій органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» державну політику у сфері оренди щодо майна, яке перебуває в комунальній власності, здійснюють органи місцевого самоврядування.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено внесення орендної плати орендарем за користування об'єктом оренди незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку, пропорції розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем та порядок використання орендної плати визначаються Кабінетом Міністрів України - для об'єктів, що перебувають у державній власності; органами місцевого самоврядування - для об'єктів, що перебувають у комунальній власності.

Можливість надання пільг щодо орендної плати була передбачена частиною 4 статті 19 Закону України «Про орендну державного та комунального майна»: орендарям збиткових підприємств, а також об'єктів, що мають важливе соціальне значення, орендодавець може надавати пільги щодо орендної плати. Порядок визначення таких підприємств (об'єктів), а також умови надання цих пільг встановлюються Кабінетом Міністрів України - для підприємств (об'єктів), що перебувають у державній власності; органами місцевого самоврядування - для підприємств (об'єктів), що перебувають у комунальній власності.

24.05.2011р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» від 21.04.2011 №3269-УІ (далі - Закон), яким було виключено частину четверту статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Тобто, починаючи з 24.05.2011р. чинним законодавством України не передбачено можливості надання органами місцевого самоврядування пільг щодо орендної плати за оренду майна, що перебуває у комунальній власності.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд погоджується з доводами відповідача, що внаслідок не застосування Міськрадою заходів щодо приведення рішення від 06.04.2011 № 47 «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» у відповідність із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» від 21.04.2011 №3269-VІ, та не скасування пільгового розміру ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам (у порівнянні з їх конкурентами), вказані суб'єкти господарювання (комунальні підприємства ОСОБА_1 міської ради), мають можливість досягти встановлених цілей з меншими витратами та здобути переваги над іншими не завдяки власним досягненням, а за рахунок дії зовнішнього ринкового фактору - державного впливу органу місцевого самоврядування. Надані пільги створюють привілейовану позицію суб'єктів господарювання (комунальних підприємств ОСОБА_1 міської ради) на ринку порівняно з конкурентами.

Крім того, суд зазначає, що в Рішенні №59-рш не вказано, що Міськрада станом на 06.04.2011р. не мала права своїм рішенням надавати пільги щодо орендної плати у відповідності до ч.4 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", а зазначено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції полягає саме у не застосуванні заходів щодо скасування пільгового розміру ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам ОСОБА_1 міської ради (у порівнянні з їх конкурентами), встановленого рішенням від 06.04.2011 №47, у зв'язку із скасуванням нормативно-правового акту, який надавав таку пільгу.

Посилання позивача на норму ст. 58 Конституції України, суд в данному випадку вважає безпідставними, оскільки приписи ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин» набули чинності з 24.05.2011р., обмеження у їх застосуванні Законом не визначено і тому зазначені зміни підлягають застосуванню на території України з дня набуття ними чинності.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідачем правомірно була визначена бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, яка полягає у не застосуванні заходів щодо скасування пільгового розміру ставки орендної плати за використання нерухомого майна комунальним підприємствам ОСОБА_1 міської ради (у порівнянні з їх конкурентами), встановленого рішенням від 06.04.2011 № 47 «Про затвердження і введення в дію річних ставок орендної плати за використання нерухомого майна права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя», порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50, абзацом 7 частини другої статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, якими окремим суб'єктам господарювання надається пільга, яка ставить їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що може призвести до обмеження конкуренції на ринку в м. Запоріжжя.

Доводи позивача щодо незаконності втручання в діяльність органу місцевого самоврядування спростовується наступним.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, 1)здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції…..

Частиною 2 ст.12 зазначеного Закону передбачено, що повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено , що цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією.

Частина друга статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачає, що суб'єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов'язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Згідно статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

Порядок проведення уповноваженими працівниками Антимонопольного комітету України (далі - Комітет) і його територіальних відділень (далі - відділення) планових і позапланових виїзних перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції регулюється Положенням про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 25 грудня 2001 року №182-р (із змінами і доповненнями) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2002 р. за N 13 9/6427 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Положення, органи Антимонопольного комітету України мають право здійснювати планові та позапланові виїзні перевірки додержання законодавства про захист економічної конкуренції при здійсненні господарської діяльності суб'єктами господарювання та при реалізації повноважень органами влади, органами місцевого самоврядування, органами адміністративно - господарського управління і контролю щодо суб'єктів господарювання.

Положенням встановлено, що плановою виїзною перевіркою вважається перевірка об'єктів, яка проводиться за їх місцезнаходженням або за місцезнаходженням їхнього відокремленого структурного підрозділу, у комплексі питань уповноваженими працівниками Комітету, відділення, виходячи з їхніх функціональних повноважень, і передбачена планами роботи.

Згідно з пунктом 5 Положення, підставою для проведення планових перевірок є план - графік перевірок, затверджений Головою Антимонопольного комітету України.

Відповідно до пункту 67 Положення, якщо в ході перевірки було встановлено ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, Голова Комітету, відділення, його заступник розглядають надані матеріали і вирішують питання, зокрема, щодо розгляду питання щодо початку розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Так, підставою для проведення планової перевірки ОСОБА_1 міської ради був щоквартальний план - графік проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції у 2015 році, затверджений в.о. Голови Антимонопольного комітету України 16.12.2015 (зі змінами, затвердженими Головою Антимонопольного комітету України від 03.07.2015) та наказ голови ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.08.2015 №25.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 30.12.2015 р. № 59-рш прийнято на підставі і в межах компетенції відповідача, при повному зясуванні всіх обставин справи, а отже не вбачає підстав для визнання його недійсним.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів підстав для визнання недійсним рішення відповідача.

Заперечення відповідача враховані при розгляді справи.

З заявлених підстав в позові відмовляється повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати до стягнення не присуджуються та залишаються за позивачем.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 міської ради, м. Запоріжжя до ОСОБА_1 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Запоріжжя про визнання недійсним рішення від 30.12.2015 р. № 59-рш відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 19 травня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.