КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р. Справа№ 910/28356/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Ковтун Т.О.-представник;

Від відповідача-1: Ткаченко В.М.-представник;

Від відповідача-2:Мотузюк Б.М.-представник;

Від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016

у справі № 910/28356/14 (головуючий суддя Зеленіна Н.І., судді Князьков В.В., Чинчин О.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз"

2)Публічного акціонерного товариства "ДОК-3"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ"

про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" (відповідач-1), Публічного акціонерного товариства "ДОК-3" (відповідач-2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ", про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі №910/28356/14 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 27.11.2009, укладений між Публічним акціонерним товариством "ДОК-3" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз".

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Промислово-інвестиційний союз" на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" 609,00 грн. судового збору.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДОК-3" на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" 609,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі № 910/28356/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Промислово-інвестиційний союз" у справі № 910/28356/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Промислово-інвестиційний союз" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.05.2016.

19.05.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-2, надійшли письмові пояснення, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні, 19.05.2016, учасники судового процесу надали свої пояснення, щодо суті спору. Представники третьої особи у вказане судове засідання не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 № 910/28356/14 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третьої особи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 29.12.2008 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Відкритим акціонерним товариством "ДОК-3" укладено Договір № 158-ДБМ (з урахуванням додаткової угоди від 12.08.2009) щодо врегулювання земельно-майнових питань та виплати компенсацій ВАТ "ДОК-3", пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві.

Відповідно до п. 1.1 Договору сторони прийняли на себе зобов'язання щодо врегулювання усіх земельних, технологічних та майнових питань комбінату, пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену, а саме: досягнення згоди з вирішення питання щодо розміру земельної ділянки та площі виробничих будівель, споруд і інженерних мереж (або їх частини), які підпадають в зону відчуження за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78; умови їх вилучення і надання відповідної компенсації комбінату, в тому числі, шляхом часткової реконструкції комбінату, метою якої є забезпечення нормального і безперебійного функціонування об'єктів комбінату, як єдиного технологічного і майнового комплексу, як під час будівництва так і в подальшій експлуатації Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену.

Згідно з п. 2.1 Договору № 158-ДБМ від 29.12.2008 комбінат зобов'язується відмовитись від права власності на комплекс будівель і споруд, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, а підприємство зобов'язується сплатити комбінату компенсацію.

Пунктом 2.7 Договору № 158-ДБМ від 29.12.2008 визначено, що розмір грошової компенсації за об'єкт становить з урахуванням ПДВ 50 832 257 грн.

У відповідності до п. 3.1 Договору № 158-ДБМ від 29.12.2008 за відмову комбінату від права власності на об'єкт, підприємство сплачує комбінату суму грошової компенсації, визначеної в п. 2.7 договору, з них зобов'язання на 2008 рік складають з урахуванням ПДВ 10 810 000 грн.

Відповідно до п. 8.6 Договору № 158-ДБМ від 29.12.2008 відступлення права вимоги та/або переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною.

27.11.2009 між ВАТ "ДОК-3" та ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор набуває право вимоги до боржника (КП "Київський метрополітен"), що належало первісному кредиторові за зобов'язанням боржника, відповідно до п. 1.1. цього Договору.

Пунктом 1.1. даного Договору встановлено, що зобов'язанням боржника є грошове зобов'язання КП "Київський метрополітен" перед первісним кредитором, що виникло на підставі п. 2.7., п. 3.1. Договору № 158-ДБМ щодо врегулювання земельно-майнових питань та виплати компенсацій ВАТ "ДОК-3", пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві, укладеного 29.12.2008 між первісним кредитором та боржником, з усіма додатками, змінами та доповненнями.

Сторони погодили, що розмір зобов'язання КП "Київський метрополітен" перед первісним кредитором, на момент підписання цього договору становить 40 022 913,95 грн. (п. 2.3. Договору).

Згідно з пунктами 3.1., 3.2. Договору, первісний кредитор протягом 3-х календарних днів з дня укладання цього договору передає новому кредитору правовстановлюючі документи, пов'язані з відступленням права вимоги та всю наявну інформацію, необхідну для здійснення права вимоги за зобов'язання боржника, а новий кредитор перераховує первісному кредиторові грошові кошти в сумі 40 022 913,95 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору, право вимоги до позивача за зобов'язанням переходить до ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" з моменту підписання цього договору.

Сторони погодили, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє по повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 6.1. Договору).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач, стверджує про недійсність Договору про відступлення права вимоги від 27.11.2009 з підстав того, що вказаний Договір не був спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені та на факти, встановлені ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11.11.2013 у кримінальній справі № 753/17749/13-к.

Так, вказаною ухвалою звільнено ОСОБА_5, що виступив засновником ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, а саме: пособництві у вчиненні фіктивного підприємництва, тобто надання засобів чи знарядь для створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, у зв'язку з закінченням строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності.

Зі змісту даної ухвали вбачається, що органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5, згідно Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є власником товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" (). Незважаючи на те, що зазначене підприємство зареєстроване в державних органах влади як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, ОСОБА_5 взяв участь у його створенні не з метою здійснення господарської діяльності, як передбачено статутом ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", а з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, для чого, на прохання невстановленої слідством особи з метою реєстрації вказаного суб'єкта господарювання в державних органах влади підписав статутні та реєстраційні документи ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", та взяв участь у відкритті поточних рахунків даного підприємства, чим забезпечив здійснення невстановленим особам незаконної діяльності від імені ТОВ "Промислово-інвестиційний союз". Так, 26 березня 2009 року на прохання невстановленої особи ОСОБА_5 погодився зареєструвати в органах державної влади на своє ім'я суб'єкт підприємницької діяльності - юридичну особу ТОВ "Промислово-інвестиційний союз". Не маючи наміру здійснювати діяльність підприємства, пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг, зафіксовану в статутних документах ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", усвідомлюючи протиправний характер запропонованих йому дій як майбутнього власника вказаного підприємства, ОСОБА_5 погодився на таку пропозицію. При цьому ОСОБА_5 прибув до станції метро Харківська в раніше обумовлене по телефону місце та надав невстановленій особі свої паспортні данні, які необхідні для складання статутних та реєстраційних документів підприємства, після чого невстановлена слідством особа при невстановлених обставинах виготовила статут ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", в яких ОСОБА_5 був зазначений як засновник вказаного підприємства. 26 березня 2009 року ОСОБА_5, домовившись з невстановленою слідством особою прибув до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу та на прохання невстановленої слідством особи, повідомив їй, що має намір зареєструвати ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" і тому необхідно нотаріально засвідчити його підпис у статуті вказаного підприємства. Далі достовірно усвідомлюючи, що зареєстроване на його ім'я підприємство буде використовуватися для прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_5 засвідчив своїм підписом статут ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", незаконно набувши статус його засновника, після чого цей статут був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яка не була обізнана зі злочинним умислом ОСОБА_5 та невстановлених слідством осіб. 14.04.2009 р. Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" було зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 9/2, офіс №35. В єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" зареєстровано під ідентифікаційним номером суб'єкта підприємницької діяльності 36423784 та має свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи за номером 1 036423 від 14.04.2009 р. Реєстрація ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" в органах державної влади, отримання необхідних реквізитів: назви, юридичної адреси, особистих даних службових осіб підприємства, індивідуального податкового номеру платника податків, відкриття поточного рахунку та отримання печатки підприємства надало можливість невстановленим слідством особам, прикриваючись зовнішньо законним фактором реєстрації ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", здійснювати неконтрольовані державою фінансові операції. Так, використовуючи ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" для прикриття незаконної діяльності, невстановлені слідством особи уникли від контролю за своєю діяльністю зі сторони контролюючих органів, завдяки чому отримали можливість складати фіктивні господарські угоди та фіктивні первинні документи. Незаконна діяльність ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", яке на прохання невстановленої слідством особи зареєстрував на своє ім'я ОСОБА_5, здійснювалася в порушення законодавчих актів України, що регулюють діяльність суб'єктів підприємництва. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані, як пособництво у вчиненні фіктивного підприємництва, тобто надання засобів чи знарядь для створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України.

Крім того, Дарницьким районним судом міста Києва було встановлено, що злочин було вчинено 14.04.2009, з дня вчинення злочину минули строки для притягнення до кримінальної відповідальності - 2 роки.

Враховуючи наявність підстав та умов, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України для звільнення від кримінальної відповідальності, особу обвинуваченого, який визнав свою винуватість в скоєнні ним злочину, його позитивні характеристики, суд вирішив звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Відповідно до статтей 215, 216 ЦК України визначені загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові

Статтею 515 ЦК України визначено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Частиною ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що з боку ВАТ "ДОК-3" спірний договір про відступлення права вимоги підписано Головою Правління ОСОБА_6, а з боку ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" - директором ОСОБА_7

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11.11.2013 у кримінальній справі № 753/17749/13-к було встановлено, що ОСОБА_5, згідно Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є власником товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз". Незважаючи на те, що зазначене підприємство зареєстроване в державних органах влади як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, ОСОБА_5 взяв участь у його створенні не з метою здійснення господарської діяльності, як передбачено статутом ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", а з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, для чого, на прохання невстановленої слідством особи з метою реєстрації вказаного суб'єкта господарювання в державних органах влади підписав статутні та реєстраційні документи ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", та взяв участь у відкритті поточних рахунків даного підприємства, чим забезпечив здійснення невстановленим особам незаконної діяльності від імені ТОВ "Промислово-інвестиційний союз".

Даний факт, дійсно ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій з настанням відповідних правових наслідків, виникнення відповідних прав та обов'язків, передбачених Договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійним з підстав того, що останній не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Крім того, позивач стверджує й про те, що спірний договір являється нікчемним, оскільки порушує публічний порядок.

Відповідно до статті 228 ЦК України (в редакції, яка була чинною на момент укладення оспорюваного Договору), правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Пунктом 2.5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними" наголошено, що необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Згідно з частиною 2 статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Таким чином, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Оскільки, органами досудового розслідування та Дарницьким районним судом міста Києва встановлено, що ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" створено з метою прикриття незаконної діяльності.

Відтак як наслідок, укладений ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" спірний Договір, відповідно до якого Товариство набуло майнових прав на грошові кошти, необхідно вважати таким, що порушує публічний порядок, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Що стосується, клопотання відповідача-1 про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку та вказав, що підставами для звернення позивача до суду з даним позовом являються факти, встановлені ухвалою Дарницького районного суду від 11.11.2013 у справі № 753/17749/13-к, відтак, лише з прийняттям вказаної ухвали та після ознайомлення з її змістом позивач дізнався про порушення, допущені при укладенні оспорюваного договору.

А тому строк позовної давності не сплив, а вказане клопотання дійсно не підлягає задоволенню.

Заперечення скаржника, які містяться в матеріалах справи, в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, тому є необґрунтованими.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку досліджені всі наявні в матеріалах справи докази, рішення місцевого господарського суду, яким задоволено повністю позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Промислово-інвестиційний союз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі № 910/28356/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/28356/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко