ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р.Справа № 922/752/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 61003, м. Харків, майдан Конституції, 16, ;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ід. к. НОМЕР_1;

про стягнення 20 432,52 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Шалак Я.О. (довіреність № 233 від 12.01.2016 р.);

відповідача - не з'явився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення неустойки у сумі 20 432,52 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неповерненням відповідачем орендованих нежитлових приміщень після припинення дії договору оренди № 1396 від 09.01.2002р. у встановлений термін.

Суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні 11.04.2016 року.

10 травня 2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 14982), які судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 10.05.2016 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позов суду не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи документами, зокрема поштовим повідомленням (№ 011469) про вручення відповідачу ухвали господарського суду Харківської області від 25.04.2016 р. про відкладення розгляду даної справи.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, в разі необхідності - ознайомлення з матеріалами справи, надання доказів на підтвердження своєї позиції по суті спору тощо).

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

09 січня 2002 року між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 1396, згідно з яким відповідачеві було передано в оренду нежитлове приміщення площею 41,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Факт передачі приміщення відповідачу підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання - передачі до орендного користування нежитлового приміщення від 09.01.02р., підписаним обома сторонами договору (а.с. 13.

Згідно п. 8.1 Договору оренди № 1396 від 09.01.2002 р., він був укладений на строк з 09 січня 2002 р. до 09.01.2003р.

Додатковими угодами до умов договору неодноразово вносились зміни.

Зокрема, відповідно до умов додаткових угод №№ 2, 3, 4, 5, 7, 9, 10, 11 строк дії договору продовжено до 09.08.2011 року.

Відповідно до умов додаткової угоди № 12 до договору оренди № 1396 від 09.01.2002 р. внесені зміни щодо предмету оренди, а саме в строкове платне користування передано нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 2а, 4 загальною площею 38,1 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач станом на грудень 2007 року неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за договором оренди нежитлових приміщень № 1396 від 09.01.2002 р., що слугувало підставою позивачу для захисту своїх прав у судовому порядку.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 грудня 2007 року у справі №40/460/07 позовні вимоги було задоволено, розірвано договір оренди нежитлових приміщень № 1396 від 09 січня 2002 року, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, виселено Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_1 із нежитлових приміщень загальною площею 41,2 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та передано ці приміщення Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, стягнуто з відповідача 837,63 грн. основного боргу та 10,09 грн. пені, 272 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 січня 2008 року було затверджено мирову угоду, укладену між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, згідно якої Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 дійшли згоди про те, що договір оренди № 1396 від 09 січня 2002 року вважається діючим з 19 грудня 2007 року; позивач бере на себе зобов'язання не здійсняти заходи щодо виселення Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_1 з займаного нежитлового приміщення на підставі рішення господарського суду Харківської області від 19 грудня 2007 року по справі № 40/460-07, а Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 зобов'язується своєчасно та у повному обсязі вносити орендну плату, а також належним чином виконувати інші свої обов'язки передбачені договором та діючим законодавством; у 3-х місячний термін з дати підписання цієї мирової угоди надати позивачу договори перелічені у п.п. 4.7, 4.11, 4.12, 4.13 договору оренди № 1396 від 09 січня 2002 року затвердити.

09 серпня 2011 року між сторонами підписано додаткову угоду № 13, відповідно до якої договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 1396 від 09 січня 2002 року викладено у новій редакції. Тобто, фактично на базі старого договору, укладено новий договір між тими ж сторонами та про той же предмет договору.

Предмет оренди, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 2а, 4 загальною площею 38,1 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2, повторно, за актом приймання-передачі від 09.08.2011 року були передані в орендне користування відповідачу.

Згідно п. 10.1 Договору оренди №1396 від 09 січня 2002 року, в редакції додаткової угоди № 13 від 09 серпня 2011 року, він діє з 09.09.2011 р. до 09.08.2012 р.

У подальшому, зважаючи на відсутність заяви однієї із сторін зазначеного Договору оренди про припинення або зміну його умов протягом 30 днів після закінчення його строку, він став вважатись продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 764 Цивільного кодексу України, а саме до 09.08.2013 р.

31 травня 2013 року, позивачем на адресу відповідача було направлено лист № 6483 від 30.05.2013 року, в якому позивач, з посиланням на Цивільний кодекс, ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", умови договору оренди та п. 4 мирової угоди по справі № 40/460-07, повідомляє відповідача про розірвання договору оренди № 1396 від 09.01.2002 року через 30 днів з дати реєстрації цього листа та наголошує про необхідність звільнити приміщення і здати їх по акту приймання передачі.

Згідно акту приймання-передачі нежитлових приміщень б/н від 16.07.2015 р. об'єкт оренди за договором оренди № 1396 від 09.01.2002 р. було повернуто.

Як зазначено у позовній заяві та наголошує представник позивача у судових засіданнях, договір оренди № 1396 від 09.01.2002 р. було розірвано позивачем у односторонньому порядку, у зв'язку з порушенням умов договору, на підставі п. 4 мирової угоди по справі № 40/460-07, шляхом направлення відповідачу листа № 6483 від 3005.2013 року. У зв'язку з несвоєчасним поверненням відповідачем орендованого приміщення після припинення дії договору оренди, позивачем, на підставі п. 7.3. договору, нараховано відповідачу неустойку за період з моменту встановленого для повернення майна до моменту підписання акту приймання-передачі, а саме з 29.06.2013 року по 21.07.2015 року, що складає 20432,52 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частина 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає продовження терміну дії договору оренди на той самий термі у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

У відповідності до приписів ст. 783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Згідно ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За приписами частини 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як на підставу припинення дії договору, позивач посилається на лист № 6483 від 30.05.2013 року, яким позивач повідомив відповідача про розірвання договору оренди № 1396 від 09.01.2002 року через 30 днів з дати реєстрації цього листа та за яким вимагав звільнити орендовані приміщення і здати їх по акту приймання передачі.

Судом з'ясовано, що позивач не скористався своїм правом наймодавця, в порядку ст. 782 ЦК України, на відмову від договору найму, оскільки позивачем не надано доказів одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору за наслідками не внесення плати за користування приміщенням протягом трьох місяців підряд; як і не скористався правом на припинення дії договору внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, оскільки позивачем протягом 30 днів після його закінчення, не направлено повідомлення про це відповідачу, у відповідності до п. 10.5 договору, а відтак суд констатує, що термін дії договору в силу приписів ст. ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 764 Цивільного кодексу України було продовжено до 09.08.2013р., до 09.08.2014р, а згодом до 09.08.2015р. Згідно акту приймання-передачі нежитлових приміщень б/н від 16.07.2015 р. об'єкт оренди за договором оренди № 1396 від 09.01.2002 р. було повернуто.

Натомість, з аналізу листа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 6483 від 30.05.2013 року, на який позивач посилається, як на підставу своїх вимог, вбачається, що як на підставу розірвання спірного договору позивач посилається саме на п. 4 мирової угоди, укладеної між позивачем та відповідачем в рамках господарської справи № 40/460-07.

Проте такі твердження позивача не відповідають умовам укладеного між сторонами договору оренди та правовідносинам, які склались між сторонами, виходячи з наступного.

Мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору та на умовах, погоджених сторонами.

Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. (ч. 3 ст. 78 ГПК України)

Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди.

Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв'язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

Предметом позову у справі № 40/460-07 були правовідносини, які склались між сторонами станом на жовтень 2007 року щодо дострокового розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 1396 від 09 січня 2002 року у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань по своєчасному та в повному розмірі перерахуванню орендної плати та про виселення відповідача із займаного приміщення, загальною площею 41,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в зв'язку з тим, що відповідач користується нежитловим приміщенням без правових на то підстав /розірвання договору оренди/ та стягнення з відповідача 837,63 грн. заборгованості з орендної плати і пені 10,09 грн.

Тобто саме цього обсягу прав та обов'язків (які існували станом на час звернення позивача з позовом у 2007 році) стосується мирова угода, укладена між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 та затверджена ухвалою господарського суду Харківської області від 08 січня 2008 року у справі № 40/460-07.

Натомість позивач помилково застосував умови цієї мирової угоди до правовідносин, які склались між сторонами значно пізніше та які були врегульовані Додатковою угодою № 13 від 09.08.2011 р. до договору оренди, якою договір оренди нежитлового приміщення № 1396 від 09 січня 2002 року було викладено в новій редакції.

Саме цією Додатковою угодою було визначено обсяг повноважень, прав та обов'язків позивача та відповідача, які регулюють відносини щодо оренди спірного майна.

Тобто, сторони не були позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до договору оренди з метою включення до його умов підстави припинення дії договору у односторонньому порядку на вимогу орендодавця у разі не своєчасного та не у повному обсязі внесення орендної плати, а також у разі належного виконання інші свої обов'язків передбачених договором та діючим законодавством.

Проте, умовами зазначеної Додаткової угоди сторонами не було передбачено можливості односторонньої відмови позивача від договору у разі несвоєчасної оплати орендної плати.

Так, підстави припинення дії договору сторони узгодили у п. 10.6 додаткової угоди № 13 від 09.08.2011 року, яким передбачено, що дія договору оренди припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- приватизації шляхом викупу об'єкта оренди (за участю орендаря);

- загибелі чи знищення об'єкта оренди;

- достроково за згодою сторін або за рішенням господарського суду;

- банкрутства орендаря;

- ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем;

- смерті орендаря.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи те, що умови мирової угоди можуть стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову, за яким затверджено мирову угоду, мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, та беручи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів припинення дії договору оренди нежитлового приміщення № 1396 від 09 січня 2002 року в редакції додаткової угоди № 13 від 09.08.2011 р. станом на травень 2013 року, більш того не надано жодного доказу виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за спірним договором не належним чином, суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки в порядку ст. 785 ЦК України за період з 29.06.2013 року по 21.07.2015 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 35, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 16.05.2016 р.

Суддя Н.А. Новікова