ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа № 926/250/16

За первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ейсіпі Україна", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Транссектор", м. Чернівці

про стягнення заборгованості у сумі 373273,20 грн.

та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транссектор", м. Чернівці

до товариства з обмеженою відповідальністю "Ейсіпі Україна", м. Київ

про стягнення 554311,33 грн. штрафу.

Суддя Паскарь А. Д.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним ОСОБА_1, довіреність від 05.04.2016;

від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним ОСОБА_2, довіреність від 01.09.2015; ОСОБА_3, доручення від 29.03.2016.

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю Ейсіпі Україна звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю Транссектор з позовом про стягнення 355473,20 грн. заборгованості по орендній платі, штрафних санкцій та збитків, повязаних з неналежним виконанням зобовязань за укладеним сторонами договором оренди транспортного засобу № АСР/02/2014 від 26.03.2014 (далі договір оренди).

Після порушення провадження у справі позивач збільшив суму позовних вимог до 373273,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач через неналежне виконання умов пунктів 2.1, 4.2.8 договору оренди заборгував позивачеві орендну плату у сумі 186624,00 грн., у звязку з чим відповідно до пункту 5.4 договору оренди дана обставина тягне за собою штраф у розмірі 100,00 грн. за кожен день прострочення виконання зобовязання, що складає з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог 17800,00 грн. Окрім того, позивач нарахував відповідачеві 871,13 грн. інфляційних втрат, три проценти річних у сумі 3341,97 грн. та у звязку з поверненням пошкодженого майна збитки, спричинені відновленням майна до первісного стану у розмірі 155736,10 грн.

Ухвалою від 23.02.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.03.2016.

Ухвалою від 15.03.2016 розгляд справи відкладено на 29.03.2016 у звязку з неявкою відповідача та неподанням витребуваних судом документів.

Первісний позов відповідач не визнає у звязку з тим, що позивачем не враховано 6-ти місячного строку повідомлення про розірвання договору оренди, а витрати, повязані з проведенням додаткового обладнання нерухомого майна з врахуванням його нормального зносу не є збитками, які виникли з вини орендаря.

Ухвалою від 29.03.2016 прийнято зустрічний позов про стягнення 554311,33 грн. штрафу за неналежне виконання позивачем укладеного сторонами договору на послуги перевезення та експедиції вантажів від 25.03.2014 № 25/03/14 (далі договір про надання послуг) для сумісного розгляду з первісним позовом та відкладено розгляд справи на 14.04.2016.

Зустрічний позов обґрунтовується взаємоповязаністю договору оренди та договору про надання послуг між собою підставами виникнення, оскільки договір оренди укладався позивачем за зустрічним позовом з метою забезпечення технічної можливості надання послуг перевезення та експедиції вантажів. При цьому у зустрічному позові зазначено, що позивач за первісним позовом неналежно виконав умови, передбаченими пунктами 1.2, 1.3 договору про надання послуг та не надав мінімально встановленого середньомісячного сезонного та середньомісячного міжсезонного обєму перевезення, внаслідок чого на підставі пункту 6.3 договору про надання послуг йому нараховано 554311,33 грн. штрафу.

Позивач зустрічні позовні вимоги вважає безпідставними, посилаючись на відсутність взаємозвязку між зазначеними договорами, доказів наявності у позивача за первісним позовом достатньої кількості обємів перевезення та порушення процесуального порядку прийняття зустрічного позову.

Надалі у судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва, в останнє до 25.05.2016.

У судовому засіданні 25.05.2016 представник позивача за первісним позовом вимоги за первісним позовом підтримав повністю, просив суд його задовольнити, натомість у задоволенні зустрічного позову відмовити. У свою чергу представник позивача за зустрічним позовом проти первісного позову заперечував у звязку з його безпідставністю, зустрічний позов підтримав з викладених у ньому підстав та просив задовольнити його у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову провадження у справі підлягає припиненню виходячи з такого.

25 березня 2014 року між сторонами укладено договір на послуги перевезення та експедиції вантажів №25/03/14, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого позивач за зустрічним позовом зобовязався за винагороду та за рахунок позивача за первісним позовом надавати послуги перевезення і експедиції вантажів (двоокису вуглецю рідкого) останнього автомобільним транспортом на території України, Польщі, Білорусії та Росії в порядку, строки і обємах, передбачених договором та заявками на кожне окреме перевезення.

Відповідно до пункту 1.3 договору про надання послуг позивач за первісним позовом зобовязався надати обєм перевезень на чотири автоцистерни з розрахунку на одну автоцистерну не менше девяти тисяч кілометрів середньомісячного сезонного пробігу, в період з квітня по жовтень включно та не менш трьох тисяч кілометрів середньомісячного міжсезонного пробігу, в період з листопада по березень включно для кожного року дії договору за умові достатньої кількості обєму для перевезень у останнього.

Згідно пункту 6.3 договору про надання послуг у випадку ненадання позивачем за первісним позовом позивачеві за зустрічним позовом мінімально встановленого даним договором середньомісячного сезонного і середньомісячного міжсезонного обєму перевезень для кожної із автоцистерн, позивач за первісним позовом сплачує позивачеві за зустрічним позовом штраф у розмірі 10-ти (десяти) відсотків від вартості мінімального місячного обєму перевезення.

26 березня 2014 року між сторонами укладено договір оренди транспортного засобу № АСР/02/2014, на підставі пункту 1.1 якого позивач за первісним позовом передав, а позивач за зустрічним позовом прийняв у тимчасове платне користування до 31.12.2018 напівпричепи разом з свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, зокрема:

LAMBERET, номер шасі 130949, державний номер НОМЕР_1, вартістю 710039,00 грн., орендна плата за який на місяць становила 12500,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі напівпричепів в експлуатацію від 22.04.2014;

VAN HOOL, номер шасі 14628, державний номер НОМЕР_2, вартістю 417278,00 грн., орендна плата за який на місяць становила 9800,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі напівпричепів в експлуатацію від 16.05.2014;

GOFA, номер шасі 559706731, державний номер НОМЕР_3, вартістю 333159,00 грн., орендна плата за який на місяць становила 6500,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі напівпричепів в експлуатацію від 05.05.2014.

Пунктом 2.1 договору оренди передбачено, що Орендар отримує в орендне користування зазначений вище транспорт і сплачує орендну плату згідно рахунків, виставлених Орендодавцем. Орендна плата нараховується з моменту підписання акту прийому-передачі транспорту в експлуатацію.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, в порушення названої правової норми та умов договору оренди ТОВ «Транссектор» не сплатило орендну плату по виставлених ТОВ «ЄйСіПі» рахунках кожний на суму 34560,00 грн., а саме: від 27.01.2015 № 27; від 16.02.2015 № 45; від 17.03.2015 № 80; від 08.04.2015 №120; від 12.05.2015 № 182, а також по рахунку від 12.06.2015 № 258 на суму 13824,00 грн.

Відповідно до частини другій статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В контексті викладеного, ураховуючи, що відповідач заборгував позивачеві орендну плату у сумі 186624,00 грн., а інфляційні витрати та 3% річних за період з 13.07.2015 по 01.11.2015 складають, як це правильно зазначено у позовній заяві, відповідно 871,13 грн. та 3341,97 грн., суд зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача складає 190837,10 грн.

Щодо стягнення збитків у сумі 155736,10 грн.

У позовній зазначена вимога обґрунтовується тим, що орендований відповідачем напівпричіп Lamberеt повернутий позивачеві з певними пошкодженнями, на усунення яких позивачем зазнав збитки на загальну суму 155736,10 грн.

Частиною третьою статті 216 Господарського кодексу України визначено, що господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювана збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Однак позивач, всупереч положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України, підстави цієї вимоги не довів.

Зокрема, із свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу (напівпричіп Lamberеt, номер шасі 13-0949, державний номер НОМЕР_4) видно, що він випущений у 1997 році. На який період призначена його експлуатація, який ступінь його зношеності на час передання його в оренду відповідачеві та його балансова вартість на той час для суду є невідомою.

Ураховуючи, що будь-яким технічним засобам притаманні час від часу поломки, то для них передбачений певний строк експлуатації, а пунктом 4.2.2 договору сторони передбачили обовязок орендаря підтримати транспортні засоби у справному стані, проводити за свій рахунок поточний та позаплановий ремонт ходової частини, заміну резини (шин). Викладені в акті прийому-передачі від 30.09.2015 зауваження до технічного стану згаданого транспортного засобу, у якого було замінено насос і електродвигун, зношеність коліс (шин?) становив 60-70%, колеса мали різнобій по осям, один рукав перекачування був пошкоджений, а інший замінений на гумовий, жодним чином не свідчать про завдання позивачеві збитків, тим більше з вини відповідача унаслідок неправильної експлуатації транспортного засобу або дорожньо-транспортної пригоди.

В підтвердження наявності збитків на згадану суму позивач надав укладений ним з ТОВ «ОСОБА_4 інжиніринг» договір від 08.10.2015 № 02-137-15 на постачання позивачеві продукції відповідно до специфікацій, які є невідємними частинами названого договору, самі специфікації, рахунки-фактури, рахунки, видаткові накладні, виписки з банківського рахунку позивача платіжні доручення.

Однак надані позивачем копії зазначених документів не дозволяють зробити висновок про те, що вказані в них запасні частини стосуються орендованого відповідачем напівпричепу Lamberеt та були використані позивачем на поновлення пошкодженого з вини відповідача згаданого транспортного засобу. Так, незважаючи на те, що, як зазначено вище, договір поставки позивачем був укладений з ТОВ «ОСОБА_4 інжиніринг», частина названих документів виписані та стосується ТОВ «Компанія промислових деталей», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Промсвязь», ПП «Пайп-Трейд-Сервісс», ПП «Металомонтаж».

Згідно пункту 7.3 договору оренди у випадку втрати та/або пошкодження вантажу з вини орендаря орендодавець призначає комісію за участю представників орендаря для посвідчення факту пошкодження і розміру заподіяної шкоди, про що складається акт. При необхідності для визначення суми збитку може бути притягнутий експерт ТПП, спеціаліст СТО або інші незалежне експерти за домовленістю сторін.

Незважаючи на те, що пункт 7.3 договору оренди стосується випадків втрати або пошкодження вантажу виключно з вини відповідача (орендаря), а механізм визначення вартості пошкодження транспортних засобів під час їх експлуатації з вини орендаря договором не передбачений, за загальними правилами та аналогією з метою визначення вартості пошкоджених, на думку позивача, з вини орендаря транспортних засобів позивач повинен залучити відповідного авто-товарознавчого експерта, який склав би обґрунтований розрахунок вартості запчастин (кошторис) виходячи із середньоринкової їх вартості та вартості робіт, повязаних з їх заміною.

Позивач про час і місце огляду зазначеного транспортного засобу для визначення його технічного стану з урахуванням природного та нормального ступеня його зносу та вартості робіт, які необхідні для поновлення транспортного засобу до його безпечної експлуатації, ТОВ «Транссектор» не повідомив. Крім того, безперечних доказів в підтвердження того, що отримані від усяких наведених вище субєктів господарювання запасні частини оприбутковані позивачем належним чином та використані виключно на поновлення технічного стану пошкодженого з вини відповідача напівпричепу-цистерни Lamberеt ТОВ «Ейсіпі Україна» суду не надало.

У звязку з викладеним суд дійшов висновку про відсутність перелічених елементів складу скоєного відповідачем, на думку позивача, цивільного правопорушення, а, відтак, й про безпідставність в цілому вимоги про відшкодування збитків у викладеному у первісній позовній заяві розмірі.

З приводу стягнення штрафу у сумі 8900,00 грн. за прострочення строків повернення відповідачем орендованих транспортних засобів, який у процесі розгляду справи у встановленому порядку позивачем був збільшений до 26700,00 грн., суд прийшов до висновку про його безпідставність з огляду на таке.

За приписом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У частині першої статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 651, 652 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 782 ЦК України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

При цьому названа норма застосовується з урахуванням загальних положень Господарського кодексу України.

У відповідності до частини першої статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як вже було зазначено вище строк дії договору оренди сторонами був визначений до 31.12.2018 (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 8.2 договору оренди сторони дійшли згоди, що вони мають право розірвати його до закінчення зазначеного в пункті 3.2 цього договору, попередньо повідомивши про це в строк не менше 6-ти місяців до такого розірвання. При цьому договір вважається розірваним в момент, зазначений у письмовому попередженні про розірвання договору, але не раніше 6-ти місяців з моменту повідомлення про розірвання.

Повідомлення ТОВ «Єйсіпі Україна» про відмову від договору оренди, про що вказує й позивач, відповідачем отримано 12 червня 2015 року. Тому, з урахуванням положень пункту 8.2 договору, він мав вважатися розірваним з 12 грудня 2015 року.

З матеріалів справи видно, що транспортні засоби відповідачем повернуто позивачеві 30.09.2015, тобто своєчасно та без порушення згаданого вище строку. А тому твердження позивача про те, що договір оренди є розірваним з 12.06.2015 є хибним та таким, що суперечить умовам договору.

У контексті викладеного заявлена позивачем вимога про сплату відповідачем штрафу у сумі 26700,00 грн. за прострочення строків повернення орендованих транспортних засобів задоволенню не підлягає, оскільки суперечить положенням ГК України та умовам договору оренди.

Відносно зустрічного позову суд дійшов висновку, що провадження по ньому підлягає припиненню, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Статтею 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема, спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних звязків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

У пунктах 8.1, 8.2 договору про надання послуг сторони передбачили, що у разі виникнення спорів сторони прагнутимуть вирішувати їх шляхом переговорів та обовязковому дотриманню претензійного порядку. Якщо спір не буде вирішений протягом двох неділь після його виникнення, він остаточно вирішується у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промислової палати України. Неможливість розгляду зазначеним органом вказаних спірних правовідносин між сторонами у даній справі в ході її розгляду судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 5 частини першої статті 80, статтями 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.Первісний позов задовольнити частково.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Транссектор» (58007, м. Чернівці, вул. Коломийська, 9Б; ідентифікаційний код 39074588) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ейсіпі Україна» (04213, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 36993740) заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 186624,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 871,13 грн., три проценти річних у розмірі 3341,97 грн. та судовий збір у розмірі 2862,56 грн.

3.В решті первісного позову відмовити.

4.Провадження у зустрічному позові припинити.

Повне рішення складено 27 травня 2016 року.

Суддя А. Паскарь