ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.05.16р. Справа № 904/2100/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма "Стройкомплекс" LTD, м. Дніпропетровськ

до Відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську Ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 26 867,03 грн

Суддя В.Д. Воронько

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 06.04.2015;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма "Стройкомплекс" LTD (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську Ради (далі - відповідач), у якій заявив вимоги про стягнення штрафних санкцій у загальній сумі 26867,03 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № П-032.12, укладеного між сторонами 23.07.2012 та зобов'язання за гарантійним листом від 15.05.2014 № 582/01-07.

На підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні 14.04.2015 оголошено перерву до 19.05.2016 з метою надання відповідачу можливості реалізувати своє право на підготовку та надання до суду відзиву, оскільки 14.04.2016 останній заявив клопотання про відкладення розгляду справи через те, що на його адресу не надійшла позовна заява.

19.05.2016 позивач подав пояснення до позовної заяви, у яких належним чином виклав заявлені вимоги до відповідача у прохальній частині позову у загальній сумі 26867,03 грн, з яких:

3% річних у сумі 1806,00 грн,

інфляційні нарахування у сумі 25061,03 грн.

Відповідач відзив на позов не надав та не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про обізнаність останнього свідчить запис про оголошення перерви в засідання суду до 19.05.2016, який міститься в матеріалах справи, підписаний його представником.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2012 між Відділом освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельною фірмою "Стройкомплекс" LTD (далі - підрядник, позивач) було укладено договір № П-032.12 (далі - догові), за умовами п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання проектних робіт по "Капітальному ремонту котельної в СОШ № 110 із заміною обладнання. Корегування.".

Відповідно до п. 1.2. договору об'єм, характер, вартість та строки виконання робіт, передбачених в пункті 1.1. договору визначаються протоколом погодження договірних цін (додаток № 1) та кошторисом на проектні роботи (додаток № 2), які є невід'ємними частинами договору та підставою для проведення взаємних розрахунків.

Загальна вартість виконуваних робіт становить 19 436,40 грн, в т.ч. ПДВ 20% 3 239,40 грн. Всього 19 436,40 грн (пункт 2.1. договору).

В подальшому сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору, у якій вони дійшли згоди про наступне:

- обсяг та вартість робіт за договором П-032.12 збільшується у відповідності до нових ТУ ПАТ "Дніпрогаз" та геодезичної зйомки на суму 25 406,40 грн та загальна вартість складає 44 842,80 грн, крім того ПДВ 20% - 7 473,80 грн;

- строк виконання зобов'язань за договором П-032.12 від 23.07.2012 "Капітальний ремонт котельної в СОШ № 110 із заміною обладнання по вул. Спогадів, 177 в м.Дніпропетровську" в частині фінансування виконаних робіт, продовжити до 31.12.2014.

До вказаної додаткової угоди сторонами було підписано зведений кошторис на проектні та вишукувальні роботи на суму 44 842,80 грн.

Пунктом 3.1.2. договору передбачено, що підрядник зобов'язався передати замовнику результати виконаних робіт відповідно до акту виконаних робіт в строк, передбачений договором, в свою чергу замовник зобов'язався прийняти результати виконаних робіт відповідно акту виконаних робіт в строк, передбачений договором у відповідності до п. 3.3. договору.

Згідно із п. 3.3.2. договору замовник зобов'язався оплатити виконані роботи відповідно до акту виконаних робіт в строки та в порядку, встановленим договором. Оплата виконаних робіт проводиться відповідно до акту виконаних робіт по безготівковому розрахунку шляхом перерахування суми на розрахунковий рахунок підрядника (5.1. договору).

На виконання умов договору позивачем були виконані роботи - "Капітальний ремонт котельної в СОШ № 110 із заміною обладнання по вул. Спогадів, 177 в м.Дніпропетровську. Корегування." та передані відповідачу. Претензій та зауважень щодо якості, обсягів та строків виконання вказаних робіт зі сторони відповідача не було, проте акт виконаних робіт від 06.08.2014 останнім не був підписаний та виставлений йому рахунок не оплачений через що в нього утворилася заборгованість у сумі 44 842,80 грн.

Крім того, гарантійним листом від 15.05.2014 відповідач зобов'язався відшкодувати вартість послуг Центру сертифікації і контролю якості будівництва об'єктів нафтогазового комплексу Держгідропромнагляду України у сумі 9 773,62 грн, наданих за договором №665/2013-п на надання послуг з експертизи з питань охорони праці, укладеного між ДП "Центр сертифікації і контролю якості будівництва об'єктів нафтогазового комплексу Держгідропромнагляду України" та позивачем 29.11.2013, але відповідачем цього здійснено не було.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати виконаних робіт, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у загальній сумі 56 616,42 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016 у справі № 904/10456/15 позов задоволено повністю та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 56 616,42 грн та вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Вказана заборгованість була сплачена відповідачем лише 17.02.2016 за рішенням суду, тоді як строк виконання зобов'язання за договором настав 22.01.2015, що вираховується з дати отримання відповідачем рахунку, а зобов'язання відшкодування послуг, наданих Центром сертифікації, за гарантійним листом - з дня пред'явлення вимоги, тобто 20.11.2014.

Враховуючи прострочення виконання відповідачем своїх фінансових зобов'язань позивач знов звернувся до суду за захистом свого порушено права, нарахувавши при цьому на штрафні санкції.

Отже, предметом цього спору є стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1806,00 грн та інфляційні нарахування у сумі 26867,03 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт виконання позивачем підрядних робіт підтверджений матеріалами справи, зокрема, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016 у справі № 904/10456/15 та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідач в обумовлений договором строк заборгованість за виконані підрядні роботи не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем, через що і було нараховано останньому штрафні санкції.

Відповідач позов не спростував та не оспорив.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 1806,00 грн, з яких за період з 22.01.2015 по 17.02.2016, що нараховані на суму основного боргу за договором, складають 1441,00 грн та за період з 20.11.2014 по 17.02.2016, що нараховані на суму зобов'язання за гарантійним листом, складають 365,00 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених 3% річних суд дійшов висновку про те, що позивач за прострочення фінансових зобов'язань не вірно визначив період нарахування, а тому суд здійснив їх власний розрахунок, за яким виключив з розрахунку позивача день, коли зобов'язання мало бути виконане. Таким чином, за розрахунком суду 3% річних складають у загальній сумі 1805,70 грн, з яких: за період 23.01.2015 по 17.02.2016, що нараховані на суму основного боргу, складають також 1441,00 грн, але за період з 21.11.2014 по 17.02.2016, що нараховані на суму зобов'язання за гарантійним листом, складають 364,70 грн.

Що ж стосується нарахування інфляційних втрат, то позивачем допущена аналогічна помила, оскільки як за зобов'язаннями основного боргу за договором так і за зобов'язаннями за гарантійним листом позивач не врахував норми чинного законодавства.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

З розрахунку позивача слідує, що останній розраховує інфляційні втрати за сумою боргу 44842,80 грн за період з січня 2015 року по січень 2016 року, що складає 20001,15 грн, тоді як враховуючи вищевикладені правові норми слід виключити місяць січень 2015 року, оскільки прострочення виконання зобов'язання починається з 23.01.2015, а отже сума, яка підлягає до стягнення є 18051,43 грн. За сумою ж боргу у розмірі 9773,62 грн позивач розраховує інфляційні втрати за період з листопада 2014 року по січень 2016 року, що складають за його розрахунком 5059,88 грн, однак період нарахування має починатися з грудня 2014 року по січень 2016 року та підлягають до стягнення у сумі 4783,30 грн, оскільки прострочення виконання зобов'язання починається з 21.11.2014. Таким чином інфляційні нарахування за розрахунком суду підлягають до стягнення з відповідача у загальній сумі 12834,73 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо оплати підрядних робіт, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 1 805,70 грн 3% річних та 22 834,73 грн інфляційних нарахувань; в решті позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1 263,79 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську Ради (м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 51, ідентифікаційний код 02124769) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма "Стройкомплекс" LTD (м. Дніпропетровськ, пр-т Сергія Нігояна, 19, ідентифікаційний код 13445382) - 1 805,70 грн 3% річних та 22 834,73 грн інфляційних нарахувань та 1 263,79 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 24.05.2016.

Суддя В.Д. Воронько