ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 911/4249/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач) Воліка І.М.,
суддівДемидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.03.2016
у справі№ 911/4249/15 господарського суду Київської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крайміа Солар 4"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача проДержавне підприємство "Енергоринок" звернення стягнення на предмет застави та переведення права грошової вимоги

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Кур'ята В.В., за дов. № 19/3-02/141 від 19.11.2015

- відповідача: не з'явилися

- третьої особи: Калінін М.В., за дов. № 01/44-845Д від 18.12.2015

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Київської області від 27.11.2015 у справі № 911/4249/15 (суддя Горбасенко П.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 (у складі головуючого судді Тищенко О.В., суддів Тарасенко К.В., Куксова В.В.), відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крайміа Солар 4", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства "Енергоринок", про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 488/31/2-4 від 19.09.2011.

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, зокрема ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя" від 07.05.2014 № 148, оскільки відсутні обставини, які б унеможливлювали виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу електроенергії, укладеним між ДП "Енергоринок" та ТОВ "Крайміа Солар 4", на користь позивача як нового кредитора, просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 та рішення господарського суду Київської області від 27.11.2015 у справі № 911/4249/15 і прийняти нове рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави.

Від ДП "Енергоринок" надійшов відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідач не скористався правом, наданим ст.1112 ГПК України, не надав відзив на касаційну скаргу, що в силу положень ст.1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових актів, що оскаржуються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 19.09.2011 між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Крайміа Солар 4" був укладений кредитний договір № 488/31/2 (з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковими договорами №1 від 01.12.2011, №2 від 31.05.2012, №3 від 28.09.2012, №4 від 01.08.2013), за умовами якого банк зобов'язався надати на умовах договору, а позичальник - отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені договором строки кредит у розмірі 48 174 750 грн та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 3.3.1 договору банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником взятих на себе обов'язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або документами забезпечення, вимагати негайного повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором), у тому числі, але не виключно, якщо: позичальник вчасно не сплатив суму кредиту, її частину або проценти за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором.

Згідно п. 5.3.1, 5.3.2 договору позичальник зобов'язаний належним чином виконувати всі умови вказаного договору та взяті на себе цим договором зобов'язання; точно у строки, обумовлені вказаним договором, погашати кредит та сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за договором, на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено у договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, АТ "Ощадбанк", використовуючи право вимагати негайного повернення суми кредиту, керуючись пп. 5.3.1, 5.3.2 п. 5.3 та пп. 7.1.1. п. 7.1. кредитного договору, в порядку 3.3.2 п. 3.3 кредитного договору вимогою №55/2-06/75 від 02.12.2014 повідомило ТОВ "Крайміа Солар 4" про відкликання кредиту, та необхідність здійснити повне погашення кредиту не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення вимоги.

Однак відповідачем не було здійснено погашення заборгованості за кредитом, що стало підставою для задоволення позову ПАТ "Державний ощадний банк України" до ТОВ "Крайміа Солар 4" рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі №911/5585/14 та стягнення з ТОВ "Крайміа Солар 4" на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" 4 593 578,21 доларів США (станом на 03.03.2015 - 114012611,17 грн) заборгованості за кредитом; 408821,99 доларів США (станом на 03.03.2015 - 10146961,7918 грн) заборгованості по процентах; 76801,42 доларів США (станом на 03.03.2015 - 1906211,24 грн) пені за несвоєчасне погашення кредиту; 8810,60 доларів США (станом на 03.03.2015 - 218679,09 грн) 3% річних за непогашення кредиту; 34406,18 доларів США (станом на 03.03.2015 - 853961,39 грн) пені за несвоєчасну сплату процентів; 4772,20 доларів США (станом на 03.03.2015 - 118446,00) 3% річних за не несвоєчасну сплату процентів; 9000,00 грн заборгованості за комісійною винагородою; 733,39 грн пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 96,24 грн 3% річних за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 768,00 грн втрат від інфляції у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісійної винагороди.

Як встановлено судами, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 488/31/2 від 19.09.2011 станом на 08.09.2015 становить 6 711 088,63 доларів США та 26 281,82 грн.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 488/31/2 від 19.09.2011 (по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним, комісій, можливих штрафних санкцій, інших платежів, передбачених кредитним договором) 19.09.2011 між сторонами укладався договір застави майнових прав № 488/31/2-4 від 19.09.2011 (зі змінами та доповненнями до згідно з додатковими договорами № 1 від 31.10.2012 та № 2 від 01.08.2013).

Згідно з п. 1.1 договору застави предметом застави виступає належне заставодавцю на підставі контрактів право вимагати від боржників здійснення платежів на користь заставодавця за поставлені (або такі що будуть поставлені) боржникам товари (виконані чи надані послуги), в розмірі та в строки, передбачені умовами контрактів, укладених між заставодавцем та боржниками. В заставу за цим договором передаються як права вимоги, що належать заставодавцю в момент укладення цього договору, так і права вимоги, що виникнуть у заставодавця в майбутньому. Контрактами за договором застави майнових прав є договір купівлі-продажу електроенергії № 6803/02 від 25.02.2011, укладений між ТОВ "Крайміа Солар 4" та ДП"Енергоринок". Боржником у розумінні договору застави майнових прав є державне підприємство "Енергоринок" (контрагент заставодавця за договором купівлі-продажу електроенергії).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, предметом застави виступають майнові права - право грошової вимоги, за договором купівлі-продажу електроенергії № 6803/02 від 25.02.2011, укладеного між ТОВ "Крайміа Солар 4" та ДП "Енергоринок".

Відповідно до п. 1.2 договору застави майнових прав (з урахуванням додаткового договору № 1 від 31.10.2012) сторони погоджуються з тим, що на момент укладення цього договору договірна вартість предмету застави становить 674 579,51 євро, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 31.10.2012 складає 6 988 999,23 гривень.

Згідно з п.п. 3.2, 5.2.3 договору застави майнових прав у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання, воно (зобов'язання) або будь-яка його частина не будуть виконані, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, заставодержатель реалізує своє право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному цим договором.

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що листом № 01/71-3347 від 31.03.2014 ДП "Енергоринок" повідомило ТОВ "Крайміа Солар 4" про зупинення дії договору купівлі-продажу електричної енергії №6803/02 від 25.02.2011 з 01 квітня 2014 року відповідно до пункту 6.2 договору, згідно з яким при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов'язання за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 28.03.2014 №729/05-4 про обставини непереборної сили, засвідчено про обставини непереборної сили на території Автономної Республіки Крим з 27.02.2014, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії обставин непереборної сили на момент видачі даного висновку встановити неможливо.

На підставі ст.ст. 173, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530, 589, 590, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя" від 07.05.2014 № 148, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 488/31/2-4 від 19.09.2011 у зв'язку з тим, що за умовами договору купівлі-продажу електроенергії № 6803/02 від 25.02.2011 ДП "Енергоринок" звільнений від виконання зобов'язання за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків, а у п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 1481 встановлено заборону на проведення розрахунків із відповідачем, зокрема, погашення заборгованості минулих періодів, а отже і відступлення права грошової вимоги за такими зобов'язаннями з метою реалізації відповідного права на отримання грошових коштів за відступленою вимогою є неможливим.

Враховуючи викладене вище, з огляду на те, що судами попередніх інстанцій встановлено, що у ТОВ "Крайміа Солар 4" як заставодавця за договором застави майнових прав № 488/31/2-4 від 19.09.2011 не виникло право вимоги до ДП "Енергоринок" за договором купівлі-продажу електроенергії № 6803/02 від 25.02.2011, а також те, що відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 16.09.2015 у справі № 911/3606/13, відступленню підлягає тільки дійсна вимога, тобто право вимоги має існувати на час звернення з позовом до суду, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 488/31/2-4 від 19.09.2011 і переведення права грошової вимоги ТОВ "Крайміа Солар 4" за договором купівлі-продажу електроенергії №6803/02 від 25.02.2011.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаного висновку суду, спростовуються вищенаведеним, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у справі № 911/4249/15.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 та рішення господарського суду Київської області від 27.11.2015 у справі №911/4249/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я І.М. Волік

С у д д я А.М. Демидова