ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016 р. Справа №917/453/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Груп

до дочірнього підприємства Полтавський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України

про стягнення 102661 грн. 62 коп.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не зявився

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 102661 грн. 62 коп. в т.ч. 62507 грн. 81 коп. боргу за роботи по договору субпідряду від 04.07.2013р., 7214 грн. 94 коп. пені, 2372 грн. 55 коп. річних та 30566 грн. 32 коп. інфляційних.

Відповідач позов визнав частково - в частині основного боргу та річних (а.с.37).

У заяві від 05.05.2016р. про застосування позовної давності відповідач просить відмовити у стягненні інфляційних в сумі 335 грн. 05 коп. в звязку із завищенням позивачем суми інфляційних, та у стягненні 2847 грн. 96 коп. пені в звязку зі спливом позовної давності.

Від сторін 05.04.2016р. електронною поштою надійшли клопотання (а.с.21, 22). Зазначені клопотання надійшли у формі не засвідчених копій. Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК) не передбачена можливість розгляду копій клопотань. В звязку з цим вказані документи залучені до справи без розгляду.

В засіданні суду згідно ст.85 ГПК України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Груп (субпідрядник) та ДП Полтавський облавтодор (генпідрядник, підрядник) було укладено договір субпідряду № 01-02-11/с7-4 від 04.07.2013р. згідно з умовами якого ТОВ ОСОБА_1 Груп зобовязувалося виконати роботи, а ДП Полтавський облавтодор, прийняти й оплатити їх на договірних умовах. Позивач вказує, що згідно акту від 30.12.2013 р. було виконано роботи на суму 63139,20 грн., які відповідачем оплачені в сумі 631 грн. 39 коп. отже заборгованість відповідача по договору субпідряду від 04.07.2013р. складає 62507 грн. 81 коп.

Згідно статті 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях.

Надані позивачем копії письмових доказів (копія договору субпідряду, копія акту виконаних будівельних робіт та інші) не засвідчені належним чином, оскільки відмітка про засвідчення копій не відповідає вимогам Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55.

На вимогу суду (ухвала від 23.03.2016р. а.с.1) належно засвідчені копії письмових доказів позивачем не надані. Про наявність поважних причин неподання витребуваних доказів позивач не повідомив.

Розгляд справи судом неодноразово відкладався.

Виходячи із статті 77 ГПК України відкладення розгляду справи можливе в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу.

Встановлений частиною 1 статті 69 ГПК України строк вирішення спору спливає 21.05.2016р. Строк, що залишився, недостатній для відкладення розгляду справи.

В звязку з цим згідно статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в засіданні суду 05.05.2016р. визнав наведені позивачем обставини щодо наявності зазначеного у позовній заяві договору, щодо виконання робіт та їх обсягів, щодо строків розрахунку Службою автомобільних доріг (а.с.37).

Згідно статті 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У суду не виникає сумніву щодо достовірності обставин, які визнав відповідач та добровільності їх визнання; підстави для виникнення таких сумнівів відсутні.

Крім того, відповідач визнав суму основного боргу та суму річних (а.с. 37).

Згідно статті 22 ГПК України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. Відповідно до ч.5 ст.78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить законодавству або порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, в звязку з цим відповідно до ст. 78 ГПК України, позов в частині стягнення 62507 грн. 81 коп. основного боргу та 2372 грн. 55 коп. річних підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути пеню в сумі 7214 грн. 94 коп. за період з 09.12.2014р. по 08.06.2014р.

В обґрунтування вимоги про стягнення пені позивач у позовній заяві посилається на те, що: у відповідності до п.8.3 договору субпідряду підрядник здійснює щомісячні розрахунки за виконані роботи до 5-го числа наступного місяця; відповідно до пункту 7.2 договору субпідряду у разі затримки бюджетного фінансування (фінансування замовника Служби автомобільних доріг у Полтавській області) розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 3 банківських днів з дня отримання підрядником на свій рахунок коштів замовника; «ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 03.12.2014р. було отримано на свій рахунок кошти від Служби автомобільних доріг у Полтавській області за виконані роботи згідно договору підряду №01-02-11 від 25.10.2011р., таким чином, відповідач повинен був провести розрахунок протягом 3 банківських днів, а саме: 04.12.2014р. або 05.12.2014р. або 08.12.2014р., відповідно першим днем прострочення виконання грошового зобовязання є 09.12.2014р.»; у відповідності до п.15.2 за порушення строків оплати підрядник сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ.

Відповідач просить застосувати позовну давність щодо пені посилаючись на її сплив щодо частини пені (заява відповідача а.с. 33-35).

Згідно пункту 15.2 договору субпідряду №01-02-11/с 7-4 від 04.07.2013р. за порушення строків оплати виконаних робіт з вини підрядника він сплачує субпідряднику пеню в розмірі облікової ставки НБ України, що діяла на момент прострочення за кожен день прострочення. У разі затримки бюджетного фінансування (фінансування замовника), пеня за порушення строків оплати виконаних робіт не нараховується.

Доказів затримки бюджетного фінансування сторони не надали, отже вимога про стягнення пені правомірна.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України (далі ЦК) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно статті 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначалось вище, в обґрунтування вимоги про стягнення пені позивач посилається на порушення відповідачем встановленого договором строку оплати та вказує, що такий строк сплив 09.12.2014р.

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобовязання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Згідно штампу пошти на поштовому конверті позов подано позивачем 17.03.2016р. (а.с.16).

Таким чином, вимога про стягнення пені за період до 17.03.2015р. заявлена після спливу позовної давності.

Згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач будь-яких доказів у спростування доводів позивача щодо пропуску позовної давності не навів та не надав, доказів наявності поважних причин пропущення позовної давності також не навів та не надав.

З врахуванням викладеного вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково в сумі 4315 грн. 61 коп. за період з 17.03.2015р. по 08.06.2015р. з врахуванням спливу позовної давності щодо решти пені та заяви відповідача про застування позовної давності.

Позивач також просить стягнути інфляційні за період з 09.12.2014р. по 14.03.2016р. (а.с.3) в сумі 30566 грн. 32 коп.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання» індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вищий господарський суд України виклав свою правову позицію також і у постанові від 12.06.2013р. №5002/4081-2012, де зазначено: «Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період становить місяць, а тому прострочення платежу за період менший місяця не тягне за собою нарахування інфляційних втрат».

Як зазначалось вище, позивач у позовній заяві зазначає, що визначений договором строк оплати сплив 09.12.14р. та просить стягнути інфляційні за період з 09.12.2014р. по 14.03.2016р.

Позивач не надав доказів розміру інфляції за період з 09.12.2014р. по 31.12.2014р. та з 01.03.2016р. по 14.03.2016р., і, таким чином, не обґрунтував вимогу про стягнення інфляційних за вказані періоди.

Виходячи з наведеного вимога позивача про стягнення інфляційних підлягає задоволенню частково в сумі 27503 грн. 44 коп. за період з 01.01.2015р. по 29.02.2016р. (за повні місяця вказаного позивачем періоду нарахування інфляційних до подання даного позову).

(Судом при розгляді справи врахована також правова позиція Вищого господарського суду України, наведена у постанові від 05.10.2015р. по справі № 917/442/15).

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 35, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» (вул. Куйбишева, буд.22-а, м. Полтава, 36039, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Груп» (вул. Кільцева, 5, м. Чернігів, 14007, ) 62507 грн. 81 коп. основного боргу, 2372 грн. 55 коп. пені, 27503 грн. 44 коп. інфляційних, 1450 грн. 49 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено: 20.05.2016р.