КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р. Справа№ 910/2499/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Ощепкова В.І., Підгорний І.О.

від відповідача - Охріменко О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Адвокатського об`єднання «ВЗ та Партнери»

до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України»

про стягнення коштів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АО «ВЗ та Партнери» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Державна продовольча-зернова корпорація України» про стягнення боргу за надані послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 19.05.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та правомірним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання на вказану дату з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

02.03.2015 між Адвокатським об'єднанням «ВЗ та Партнери» та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (клієнт) був укладений договір № 2/15 про надання правової допомоги у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.1.1 договору адвокатське об'єднання бере на себе зобов'язання надавати необхідну правову допомогу у вигляді консультаційних послуг з питань, пов'язаних з кримінальними провадженнями щодо діяльності клієнта, а також службовим особам клієнта, залученим як свідки у кримінальних провадженнях, пов'язаних з їх службовою діяльністю, а клієнт зобов'язується виплатити адвокатському об'єднанню гонорар за надання правової допомоги.

Адвокатське об'єднання за зверненням клієнта надає правову допомогу службовим особам клієнта залученим у кримінальних провадженнях, пов'язаних з їх службовою діяльністю, як підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, умови такої правової допомоги, а саме обсяг та сума винагороди узгоджуються сторонами окремо шляхом укладення додаткової угоди (п.1.2 договору).

Даний договір укладений строком на 1 рік та набирає чинності з моменту його підписання (п.7.1 договору).

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем не виконані грошові зобов'язання за укладеним між сторонами договором про надання послуг та не сплатив кошти за актом виконаних робіт за червень 2015 в розмірі 50000 грн.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, та не погоджуючись із прийнятим місцевим судом рішенням, мотивує це тим, що фактично позивачем ніяких послуг, відповідно до умов договору, відповідачу надано в червні місці 2015 не було, а тому відсутні підстави для сплати вказаних коштів.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначалось вище та вірно встановлено судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання правової допомоги у кримінальному проваджені.

Згідно із п. 3.5 договору, клієнт (відповідач) зобов`язаний оплачувати правову допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору.

Відповідно до п.7.2 договору, цей договір може бути розірваний згідно вимог чинного законодавства України. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокатському об'єднанню гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокатське об'єднання зобов'язане повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Кожна зі сторін має право в односторонньому порядку достроково розірвати даний договір, повідомивши про це іншу сторону за 20 (двадцять) днів до розірвання (п.8.2 договору).

Як встановлено місцевим судом, 01.07.2015 позивач отримав від відповідача проект додаткової угоди № 1 від 02.06.2015 до договору від 02.03.2015 з пропозицією розірвати договір.

В свою чергу, позивач у відповідь листом №7-В3 від 02.07.2015 зазначив, що на виконання умов договору №2/15 від 02.03.2015 ним від відповідача отримано лист про надання правової допомоги 08.06.2015 у кримінальному провадженні № 0000513 до вказаного листа було додано повістку про виклик у якості свідка посадових осіб публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на 08.06.2015 о 15:00.

На виконання вимог договору у червні 2015 року адвокатським об'єднанням проведено підготовчу роботу, а саме підготовлені клопотання та листи щодо захисту прав та охоронюваних законом інтересів посадових осіб у кримінальному провадженні відносно Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

У зв'язку з чим адвокатське об'єднання не заперечувало проти дострокового розірвання договору № 2/15 від 02.03.2015, а саме з 02.07.2015, при цьому, відповідно до п. 7.2 Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" зобов'язане оплатити адвокатському об'єднанню гонорар за червень 2015 року у розмірі визначеному згідно п. 4.1.

Додатком до даного листа були два примірники підписаного позивачем акта виконаних робіт №4 за червень 2015 року від 01.07.2015.

Відповідно до відмітки, вищезазначений лист з додатком отриманий представником відповідача 03.07.2015, що останнім не заперечувалось в судових засіданнях обох інстанцій.

Листами від 28.07.2017 та від 20.09.2015 позивач звертався до відповідача з проханням повернути підписаний примірник акту про надання правої допомоги за червень 2015 року, а також повідомити чи погоджено дострокове розірвання договору №2/15 від 02.03.2015, саме з 02.07.2015.

Зазначені листи отримані представником відповідача 03.08.2015 та 26.08.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №049 та № 012.

Також, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про повернення боргу від 16.12.2015, в якій просив погасити суму заборгованості в розмірі 50000 грн. та повернути примірник акту про надання правової допомоги за червень 2015 року згідно договору №2/15 від 02.03.2015.

Дана претензія отримана представником відповідача 22.12.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 020.

Проте, не зважаючи на отримання відповідачем всіх вище вказаних листів та вимог, ним не були належним чином виконані умови договору від 02.03.2015 та кошти на рахунок позивача в розмірі 50000 грн. перераховані не були.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.4.1 договору правову допомогу, що надається адвокатським об'єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом щомісячного переказу суми, що дорівнює 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, без ПДВ.

Оплата за даним договором здійснюється з 03 по 10 число відповідного місяця (п.4.2 договору).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що при розрахунку вартості правової допомоги, вказаної в п.4.1 даного договору, враховується час, витрачений адвокатським об'єднанням, його партнерами та співробітниками, що складає не більше 15 годин. Час, витрачений понад вказану норму, оплачується на підставі окремого рахунку, за погодженням з адвокатським об'єднанням.

Згідно з п.4.4 договору, за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об'єднанням правової допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським об'єднанням факсимільним зв'язком, поштою або передається нарочно. На письмову вимогу клієнта, адвокатським об'єднанням може надавати акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги із деталізацією витраченого часу.

З акту наданих послуг № 4 від 01.07.2015, який підписаний зі сторони позивача вбачається, що адвокатським об'єднанням "ВЗ та Партнери" у період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2015 року відповідно до договору №2/15 від 02.03.2015 було проведено роботи щодо надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 000000 від 15.01.2013, № 0000081 від 17.02.2015, № 0000133 від 14.03.2015, № 0000513. Вартість наданих послуг відповідно до договору від 02.03.2015 №2/15 складає 50000 грн.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що акт про надання консультаційних послуг вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокатському об'єднанню письмові аргументовані заперечення на акт.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо акту наданих послуг № 4 від 01.07.2015, зокрема за період з 03.07.2015 (дата отримання акту) по 08.07.2015 року, тому даний акт відповідно до п 4.5 договору вважається судом підписаний.

Зауваження апелянта стосовно того, що фактично позивачем в червні не надавались адвокатські послуги відповідачу за умовами укладеного між сторонами договору, оскільки допит свідка за повісткою, що була направлена позивачеві 08.06.2015 у кримінальному провадженні № 0000513 не відбувся, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки зазначений акт виконаних робіт № 4 містить відомості про надання адвокатських послуг в червні 2015 не лише по кримінальному провадженню № 0000513, а й по іншим кримінальним провадженням (№ 000000 від 15.01.2013, № 0000081 від 17.02.2015, № 0000133 від 14.03.2015) стосовно яких апелянтом по справі не було надано жодних зауважень та заперечень.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що по-перше: відповідно до п.4.1 договору правову допомогу, що надається адвокатським об'єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом щомісячного переказу суми, що дорівнює 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, без ПДВ, тобто в даному випадку не ставиться сплата 50000 грн. щомісячно в залежність від наданих/ненаданих послуг, а по друге: відповідно до п. 4.7 договору, сума, вказана в п.4.1 даного договору є гонораром адвокатського об'єднання за надання правової допомоги та поверненню не підлягає.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене Господарський суд міста Києва правомірно дійшов висновку, що відповідач не виконав грошових зобов'язань за договором, строк виконання яких настав, щодо оплати коштів в розмірі 50000 грн. за актом виконаних робіт № 4, чим порушив права позивача на одержання цієї суми коштів, а тому правомірно задовольнив позовні вимоги на вказану суму.

У зв'язку з простроченням оплати позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 858,90 грн. та індекс інфляції в розмірі 1384,30 грн. за період з 11.07.2015 по 04.02.2016.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу наведених приписів законодавства слідує, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши преревірку розрахунку позовних вимог, наданий позивачем, дійшов висновку, що він є обґрунтованим, арифметично вірним, а тому місцевий суд правомірно задовольнив вимогу позивача про стягнення з боржника 3% річних в розмірі 858,90 грн. та індекс інфляції в розмірі 1384,30 грн. в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Адвокатського об`єднання «ВЗ та Партнери», а тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 910/2499/16- без змін.

Матеріали справи № 910/2499/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов