ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"19" травня 2016 р. Справа № 926/488/16

За позовом приватного акціонерного товариства Страхова компанія Альфа Страхування, м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна будівельна компанія Трансмост, м.Чернівці

про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 21470,13 грн.

Суддя Дутка В.В.

Представники:

від позивача не зявився

від відповідача ОСОБА_1, довіреність від 08.09.2015р.

СУТЬ СПОРУ: приватне акціонерне товариство Страхова компанія Альфа Страхування звернулося до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційна будівельна компанія Трансмост про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в сумі 21470,13 грн.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 31.03.2016р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 14.04.2016р.

14.04.2016р. господарським судом Чернівецької області отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача з вимогами позивача не погоджується та зазначає, що в день ДТП громадянин ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах на основному місці роботи, на посаді машиніст екскаватор в ТДВ Трансмост, а не з відповідачем.

Ухвалою від 14.04.2016р. розгляд справи відкладено на 26.04.2016р.

15.04.2016р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи, а саме копії договору страхування, копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ BMW.

25.04.2016р. через відділ діловодства позивач подав клопотання про витребування доказів, а саме: в порядку ст. 38 ГПК України позивач просив витребувати в Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області управлінні обслуговування громадян інформацію про перебування гр.ОСОБА_2, ідент. номер НОМЕР_1, 06.02.1949р.н., у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю Інвестиційна Будівельна компанія Трансмост () станом на 30.03.2013р.

Ухвалою від 26.04.2016р. відкладено розгляд справи на 19.05.2016р., задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

У судове засідання 19.05.2016р. представник позивача не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату та місце слухання справи.

Представник відповідача подав додаткові пояснення, в яких стверджує, що в день коли сталася ДТП, тобто 30.03.2013р., ОСОБА_2 не виконував свої трудові обовязки перед відповідачем, а тому останній не може нести відповідальність за завдані ОСОБА_2 збитки. У звязку з наведеним, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 19.05.2016р., не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив таке.

11.10.2012р. між ПAT Страхова компанія Альфа Страхування та ТОВ Юридична компанія Моріс Груп (страхувальник) укладено договір добровільного страхування №046.0396926.225, предметом якого є страхування транспортного засобу BMW, державний номер НОМЕР_2.

30.03.2013р. у м.Києві на вул.Л.Первомайського, 9 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту ДТП), за участю транспортного засобу марки BMW, державний номер НОМЕР_2, під керуванням гр.ОСОБА_3, та транспортного засобу марки Вольво, державний номер 102-28СЕ, під керуванням ОСОБА_2.

Факт ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, наданою ВДАІ Печерського РВВС України (копія довідки залучена до матеріалів справи).

Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 13.05.2013р. у справі № 757/8869/13-п зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення гр.ОСОБА_2 п.10.9 Правил дорожнього руху України, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП .

30.03.2013р. до ПAT Страхова компанія Альфа Страхування звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи.

На підставі наданих документів було складено страховий акт №1083.206.13.01.01 від 04.06.2013р., згідно з яким сума страхового відшкодування складає 21470,13 грн.

На підставі вказаного страхового акту, страхувальнику було виплачено страхове відшкодування в розмірі 21470,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11419 від 10.06.2013р.

З метою досудового врегулювання спору позивачем надсилалась відповідачу претензія про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 21470,13 грн.

Проте, відповідачем дана заява залишена без відповіді та належного реагування, у звязку з чим, позивач був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача 21470,13 грн. грн. в порядку регресу.

Згідно ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Власником транспортного засобу екскаватора Вольво, державний номер 102-28СЕ, як джерела підвищеної небезпеки є товариство з додатковою відповідальністю Трансмост, що підтверджено довідкою ВДАІ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Відповідно до ст. 38 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

У вступній частині постанови Печерського районного суду м.Києва від 13.05.2013р. у справі №757/8869/13-п зазначено про надходження заяви про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, який працює екскаваторником в ІБК Трансміст.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, відтак, позивач звернувся до відповідача з претензіє про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Однак, судом встановлено, що гр. ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП працював за основним місцем роботи в товаристві з додатковою відповідальністю Трансмост на посаді машиніста екскаватора, про що свідчать виписки з наказів про прийняття на роботу від 25.02.2005р. №13 та про звільнення з роботи від 14.06.2013р. №30.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 11.05.2016р. повідомило суд , що ОСОБА_2 станом на 30.03.2013р. перебував у трудових відносинах із товариством з обмеженою відповідальністю Інвестиційна Будівельна компанія Трансмост ().

Як вбачається з додаткових пояснень відповідача від 19.05.2016р. громадянин ОСОБА_2 дійсно перебував з відповідачем у трудових відносинах, оскільки прийнятий на роботу на умовах трудового договору за сумісництвом (машиніст екскаватора) з 03.05.2012р. та звільнений з роботи за власним бажанням 17.06.2013р. (виписки з наказів №12, №44). Графік роботи ОСОБА_2 під час сумісництва погоджувався та здійснювався відповідно до кадрових документів відповідача.

Так, згідно наказу відповідача від 28.02.2013р. №9 про відрядження у звязку з виробничою метою ОСОБА_2 було відряджено в м.Київ, вул.Підвисоцького (Перспектива) для виконання БМР з 28.02.2013р. по 17.03.2013р., що також підтверджено табелем обліку робочого часу за березень 2013р.

Як зазначається в ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, судом встановлено, що громадянин ОСОБА_2 під час ДТП, тобто 30.03.2013р., працював за основним місцем роботи на посаді машиніста екскаватора в товаристві з додатковою відповідальністю Трансмост і за сумісництвом на посаді машиніста екскаватора в товаристві з обмеженою відповідальністю Інвестиційна будівельна компанія Трансмост (відповідач у справі). При цьому, 30.03.2013р. гр.ОСОБА_2, як працівник відповідача, не виконував трудових обовязків машиніста екскаватора у м.Києві.

Отже, відповідач не є винною особою, що завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, оскільки по-перше, не є власником транспортного засобу Вольво, по друге - в період ДТП водій транспортного засобу ОСОБА_2 не виконував трудових обовязків, як працівник відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судовий збір за приписами ст. 49 ГПК України у зв'язку з відмовою у позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 19.05.2016р.

Суддя В.В.Дутка