КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Справа№ 910/10549/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Леськов В.П.;

відповідача: Вакулік А.А.;

третіх осіб: не з'явилися;

ДВС: не з'явився;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Національний культурно-

мистецький та музейний комплекс "Мистецький Арсенал"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 22.02.2016р., винесену за результатами розгляду

скарги Українського державного науково-дослідного та проектного

інституту "УкрНДІпроектреставрація"

на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної

виконавчої служби Головного територіального управління

юстиції у місті Києві

у справі №910/10549/14 (головуючий суддя - Пригунова А.Б.,

судді - Бондарчук В.В., Марченко О.В.)

за позовом Державного підприємства "Національний культурно-

мистецький та музейний комплекс "Мистецький Арсенал"

до Українського державного науково-дослідного та проектного

інституту "УкрНДІпроектреставрація"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача: 1) Державне управління справами

2) Державна казначейська служба України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектні

системи ЛТД"

про стягнення 8 002 954,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/10549/14 скаргу відповідача на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві було задоволено частково, а саме:

- визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015 р. в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках відповідача код 320649, філія "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ 3852 UAH, 9331UAH;

- в іншій частині у задоволенні скарги відмовлено;

- відмовлено відповідачу в задоволенні заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа по виконавчому провадженню №48207853 до завершення розгляду скарги.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/10549/14 в частині скасування постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015р. у виконавчому проваджені №48207853 про накладення арешту на кошти, що містяться на поточних банківських рахунках №9331 та №3852, відкритих відповідачем у філії "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ, код 320649. В задоволенні скарги відповідача на постанову Головного державного виконацся Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015р. відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач наголошував на наступному:

- суд незаконно визнав поточний рахунок боржника №9331 спеціальним, всупереч наявним в справі доказам про використання коштів на ньому боржником на будь-які господарські цілі, відмінні від соціальних;

- в порушення ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», листа Національного банку України від 14.12.2010р. №25-111/2972-22535 суд не врахував, що страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок, можуть бути використані виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам та кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на інші цілі;

- суд не дав оцінки випискам по поточному мультивалютному рахунку №9331, якими підтверджується використання відповідачем даного рахунку №9331 на фінансування будь-яких цілей, не пов'язаних із соціальними/трудовими питаннями;

- суд порушив ч.2 ст. 52, ч.5 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено виключний перелік спеціальних рахунків, що не можуть бути арештовані державним виконавцем;

- суд порушив ст. ст. 2, 51, 55 Бюджетного кодексу України, оскільки боржник не є бюджетною установою та, відповідно, не є розпорядником бюджетних коштів (асигнувань), а тому норми про захищені видатки бюджету не розповсюджуються на боржника;

- суд не витребував та не дослідив договори на банківське обслуговування, укладені між відповідачем та Комерційним банком «ПриватБанк» для встановлення статусу рахунків №9331 та №3852. Тобто, спеціальний режим використання вказаних рахунків не підтверджений відповідними договорами на відкриття та банківське обслуговування;

- суд не врахував, що боржник вже має у Комерційному банку «Укрсоцбанк» спеціальний рахунок на соціальні виплати та заробітну плату працівників №1731, в арешті коштів на якому було відмовлено державному виконавцю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2016р. (головуючий суддя Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.03.2016р.

21.03.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли: відзив відповідача на апеляційну скаргу та від Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Новак Г.М. документи на виконання вимог ухвали суду від 12.03.2016р.

22.03.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

В судове засідання 22.03.2016р. з'явилися лише представники сторін. Представники третіх осіб та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 05.04.2016р.

30.03.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме: копії листа Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 21.03.2016р. №616-03 та копій адвокатських запитів від 15.06.2016р. і від 06.02.2016р.

Вказане клопотання було задоволено судом, надані позивачем документи залучені до матеріалів справи.

01.04.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надішли додаткові пояснення до відзиву.

05.04.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надішли заперечення на відзив відповідача.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016р. було призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з перебуванням головуючого судді Коротун О.М. на лікарняному, за результатами якого справу №910/10549/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016р. апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Коршун Н.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.04.2016р.

25.04.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли:

- клопотання відповідача про залучення до участі у справі прокуратури міста Києва та додаткові письмові заперечення;

- додаткові письмові пояснення позивача.

В судове засідання 25.04.2016р. з'явилися лише представники позивача та відповідача. Представники третіх осіб та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві не з'явились, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 25.04.2015р. представником відповідача було подано клопотання про продовження строку розгляду справи на підставі ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2015р., на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено, розгляд справи відкладено на 16.05.2016р.

13.05.2016р. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку із перебуванням судді Коршун Н.М. з 16.05.2016р. у відпустці, для розгляду справи №910/10549/14 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданова С.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.05.2016р.

В судовому засіданні 16.05.2016р. представник відповідача підтримав раніше подане клопотання про залучення до участі у справі прокуратури міста Києва, обґрунтоване тим, що в своїх поясненнях (запереченнях) у справі позивач зазначав про те, що йому відомі обставини вчинення дій, які мають ознаки злочину щодо незаконного заволодіння державними коштами в особливо великих розмірах відповідно до кваліфікації за Кримінальним кодексом України. Оскільки у випадку отримання відомостей (інформації) про скоєння злочину або інформації, що містить ознаки злочину, громадяни України, учасники судового процесу зобов'язані про це повідомити уповноважені органи, відповідач просив суд залучити прокуратуру міста Києва для надання правової оцінки обставинам, які мають ознаки незаконного заволодіння державними коштами в особливо великих розмірах, та у випадку наявності підстав - порушення кримінальної справи.

В судовому засіданні 16.05.2016р. представник позивача заперечував проти клопотання відповідача, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Колегія суддів вирішила відмовити в задоволенні клопотання відповідача, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено залучення органів прокуратури до участі у справі за клопотанням сторони. Натомість відповідно до ст. 29 названого Кодексу прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи (том справи - 2, аркуші справи - 101-102), прокуратура Подільського району м. Києва зверталася до Господарського суду міста Києва із заявою від 02.10.2014р. №93-2502вих-14, в якій повідомляла суд про те, що на виконання завдання прокуратури міста Києва проводиться перевірка за інформацією Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "УкрНДІпроектреставрація" (відповідача у даній справі). Прокуратурою встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/10549/14 за позовом Державного підприємства "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький Арсенал" до Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "УкрНДІпроектреставрація" про стягнення 8 002 954,76 грн. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, з метою вирішення питання про наявність підстав для забезпечення участі в судовому процесі у справі №910/10549/14, прокуратура Подільського району м. Києва просила надати вказану справу для ознайомлення. Інших заяв від прокуратури до суду не надходило.

З наведеного вище вбачається, що органи прокуратури були обізнані з фактом порушення провадження у справі №910/10549/14 саме за зверненням відповідача, але обставини, які б зумовлювали необхідність участі органів прокуратури у розгляді даної справи, не були виявлені, про що, зокрема, свідчить відсутність заяви про вступ прокуратури у справу.

Відповідач в своєму клопотанні не навів конкретні обставини та не надав докази, які б свідчили про порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, з огляду на які суд міг би надіслати відповідне повідомлення до органів прокуратури або органу досудового розслідування в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

Однак у разі наявності безпосередньо у відповідача відомостей про скоєння злочину або інформації, що містить ознаки злочину, про які він не повідомив суд, відповідач може скористатися своїм правом на звернення із відповідною заявою (повідомленням) до уповноважених органів.

В судовому засіданні 16.05.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень б/н від 25.04.2016р., просив суд скаргу задовольнити частково, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/10549/14 в частині скасування постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015р. у виконавчому проваджені №48207853 про накладення арешту на кошти, що містяться на банківському рахунку №9331, відкритому відповідачем у філії "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ, код 320649. В задоволенні скарги відповідача на постанову Головного державного виконався Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015р. відмовити повністю.

В судовому засіданні 16.05.2016р. представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях і запереченнях по справі, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду без змін, як таку, що була прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права.

Представники третіх осіб та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання 16.05.2016р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін, третіх осіб та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, приймаючи до уваги наявність доказів належного повідомлення сторін, третіх осіб та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про місце, дату та час судового засідання, а також враховуючи обмеженість строку розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, апеляційний суд визнав за можливе розглядати справу у відсутності представників третіх осіб та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 16.05.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Державне підприємство "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький Арсенал" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "УкрНДІпроектреставрація" (далі - відповідач) про стягнення 8 002 954,76 грн. збитків, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням відповідачем зобов'язань за договором №449-1/14 від 03.12.2008р. в частині виконання оплачених позивачем робіт.

В процесі судового розгляду до участі у справі було залучено як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне управління справами (далі - третя особа-1), Державну казначейську службу України (далі - третя особа-2), а також як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектні системи ЛТД" (далі - третя особа-3).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2015р. у справі №910/10549/14 (том справи - 3, аркуші справи - 153-163) позов було задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 8 002 954,76 грн. збитків та 73 080,00 грн. судового збору.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015р. та Вищого господарського суду України від 17.09.2015р. рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2015р. у справі №910/10549/14 було залишено без змін (том справи - 3, аркуші справи - 257-267; том справи - 4, аркуші справи - 46-50).

08.07.2015р. Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ на виконання судового рішення (том справи - 4, аркуш справи - 5).

В листопаді 2015 року відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про відстрочку виконання судового рішення у даній справі (том справи - 4, аркуші справи - 56-62).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. (том справи - 4, аркуші справи - 245-246) в задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2015р. у справі №910/10549/14 було відмовлено.

В грудні 2015 року відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (том справи - 53, аркуші справи - 4-22), в якій просив суд:

- відновити строк на оскарження вищезгаданої постанови державного виконавця, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2015р. у справі №910/10549/14 первісно подану скаргу відповідача було повернуто без розгляду;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт коштів від 23.11.2015р. у виконавчому проваджені №48207853;

- зупинити стягнення на підставі виконавчого документа по виконавчому провадженню №48207853 до завершення розгляду скарги.

Вимоги скарги відповідача обґрунтовані наступним:

- в обґрунтування своєї скарги відповідач посилався на те, що державний виконавець наклав арешт на кошти, які обліковуються на рахунках, відкритих в ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» для здійснення виплат по захищеним статтям на оплату праці, нарахування на заробітну плату та оплату комунальних послуг, енергоносіїв та інші статті видатків, що є порушенням норм чинного законодавства України, а також призведе до невиконання відповідачем зобов'язань з виплати заробітної плати та сплати податків. Окрім того, відповідач просив суд зупинити стягнення на підставі виконавчого документа по виконавчому провадженню №48207853 до завершення розгляду скарги.

- відповідно до договору на розрахунково-касове обслуговування підприємства/організації з видачі заробітної плати/стипендії з використанням платіжних карток від 13.08.2015р., укладеного з ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», обслуговуються рахунки, на які відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015 р. накладено арешт;

- відповідачем надано суду звіти банку про використання коштів, що знаходяться його на рахунках, а також копію договору на розрахунково-касове обслуговування підприємства/організації з видачі заробітної плати/стипендії з використанням платіжних карток від 13.08.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016р. (том справи - 5, аркуші справи - 69-71) відповідачу було відновлено строк на подання скарги на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні на 27.01.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/10549/14 (том справи - 6, аркуші справи - 213-220) скаргу відповідача було задоволено частково, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015 р. в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках відповідача код 320649, філія "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ 3852 UAH, 9331UAH. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено. Окрім того, відмовлено відповідачу в задоволенні заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа по виконавчому провадженню №48207853 до завершення розгляду скарги.

При цьому місцевий господарський суд у своїй ухвалі, зокрема, зазначав про те, що рахунки №3852 та №9331, відкриті в ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», мають спеціальний режим використання - для виплати заробітної плати/стипендії, а також сплати податків до бюджету, у зв'язку з чим накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на вказаних рахунках порушують права та охоронювані законом інтереси працівників відповідача, які обмежені у праві на отримання коштів з даного рахунку з моменту їх арешту, а також зумовлюють невиконання відповідачем податкових зобов'язань. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю та непідтвердженістю належними доказами.

Колегія суддів частково погоджується з висновками місцевого господарського суду, викладеними в ухвалі від 22.02.2016р., з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України „Про виконавче провадження". Даний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

24.07.2015р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48207853 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.07.2015р. у справі №910/10549/14 (том справи - 7, аркуш справи - 80).

В процесі здійснення виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанови від 24.07.2015р., від 28.09.2015р., від 23.11.2015р. про арешт коштів боржника, а також від 24.07.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (том справи - 7, аркуші справи - 82, 84, 91-92, 116).

Так, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ВП №48207853 від 23.11.2015р. (том справи - 7, аркуш справи - 116) було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках №3863 UAH, №3852 UAH, №9331UAH, відкритих відповідачем у філії "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" у м. Києві.

Відповідач вважає, що вищевказаною постановою було накладено арешт на рахунки, які мають окреме цільове соціально-державне призначення, що не було враховано державним виконавцем. За твердженням відповідача, рахунки, вказані в постанові державного виконавця ВП №48207853 від 23.11.2015р., використовуються відповідачем для здійснення виплат по захищеним статтям на оплату праці, нарахування на заробітну плату та оплату комунальних послуг, енергоносіїв та інші статті видатків, а тому арешт коштів на цих рахунках призведе до невиконання відповідачем зобов'язань з виплати заробітної плати та сплати податків.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно зі ст. 2 якого законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Порядок фінансування Фондом соціального страхування України страхувальників визначений в ст. 34 названого Закону, яка передбачає, що фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Національний банк України в своєму листі №25-111/2972-22535 від 14.12.2010p. «Щодо відкриття страхувальниками-роботодавцями окремих поточних рахунків» надав роз'яснення порядку виконання положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», відповідно до якого банк відкриває страхувальнику-роботодавцю окремий рахунок за балансовим рахунком 2604 «Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання» та окремий рахунок приватному нотаріусу або адвокату, який відповідно до Закону є роботодавцем, за балансовим рахунком 2620 «Кошти на вимогу фізичних осіб».

В процесі судового розгляду було встановлено, що за заявою відповідача було відкрито окремий поточний рахунок №3852 у філії «Розрахунковий центр «ПАТ КБ «Приватбанк» м. Київ (номер рахунку, відкритого відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»), за яким передбачалося здійснення виплати наступних видів матеріального забезпечення: по тимчасовій непрацездатності (за винятком допомоги по догляду за хворою дитиною або хворим членом сім'ї); по тимчасовій непрацездатності по догляду за хворою дитиною або хворим членом сім'ї; по вагітності та пологах; на поховання. Вказані обставини підтверджуються листом Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №549-03 від 16.03.2016р. та заявами-розрахунками відповідача (том справи - 8, аркуші справи - 137-145).

Окрім того, згідно з довідкою ПАТ «КБ «Приватбанк» №08.7.0.0.0/160215SU14561804 від 15.02.2016р. (том справи - 6, аркуш справи - 177), по рахунку №3852 здійснювався обіг коштів за наступним призначенням: лікарняні; матеріальна допомога на поховання; допомога при вагітності та пологах; податок з доходів фізичних осіб; єдиний соціальний внесок.

Таким чином, рахунок №3852 є рахунком із спеціальним режимом використання, який використовується для зарахування страхових коштів (лікарняних) на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, а саме працівникам підприємства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного вище випливає, що кошти з вищезгаданого рахунку відповідача не можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів та на стягнення на підставі виконавчих документів, а тому накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунку №3852 на підставі постанови ВП №48207853 від 23.11.2015р. про арешт коштів боржника є неправомірним.

Відносно накладення арешту на кошти, які містяться на рахунках відповідача №9331 UAH та №3863 UAH, відкритих у філії "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" у м. Києві, судом було встановлено наступне.

Відповідач зазначає про те, що на вказаних рахунках накопичені кошти для здійснення виплат по захищеним статтям, а саме: оплати праці, нарахувань на заробітну плату, оплату комунальних послуг, тощо.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем направлялися запити до Державної фіскальної служби України з метою виявлення рахунків, відкритих відповідачем в банківських установах, у відповідь на які фіскальна служба надала інформацію з Єдиного банку даних про платників податків юридичних осіб щодо відповідних розрахункових рахунків (том справи - 7, аркуші справи - 88, 95, 113-114). При цьому відомості відносно спеціального режиму використання вказаних рахунків №9331 та №3863 в наданій державному виконавцю інформації відсутні.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

При цьому будь-яких обмежень щодо накладення арешту на кошти боржника, які знаходяться на його банківських рахунках, крім ч.5 ст. 65 вищезгаданого Закону, приписи якої до спору, що розглядається, відношення не мають, Закон України "Про виконавче провадження" не встановлює (аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України від 07.10.2015р. у справі №24/86).

Відповідач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що державному виконавцю було відомо про будь-які обмеження режиму використання рахунків №9331 та №3863, на які накладено арешт, та/або доказів на підтвердження того, що такі рахунки використовуються виключно для виплати заробітної плати та інших платежів працівникам.

Відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. відповідачу було запропоновано надати суду належним чином засвідчені копії договорів (угод), укладених з ПАТ "КБ "ПриватБанк", в яких би зазначалися номери рахунків відповідача №3863, №3852, №9331 як рахунки зі спеціальним призначенням, тобто для здійснення оплат по захищеним статтям - виплата заробітної плати (винагороди), матеріальної допомоги, тощо, а також письмові пояснення з цього приводу.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Однак вимоги ухвали Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. були залишені відповідачем без виконання. Будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Колегією суддів враховано посилання відповідача на довідку ПАТ «КБ «Приватбанк» №08.7.0.0.0/160215SU14561804 від 15.02.2016р., однак остання свідчить лише про обіг коштів відповідача, але не може вважатися беззаперечним доказом того, що рахунки №9331 та №3863 є рахунками із спеціальним режимом використання. Так, надані виписки з рахунків свідчать про те, що наявні на рахунках кошти використовувались відповідачем у своїй господарській діяльності, зокрема, для розрахунків за послуги з електропостачання і водопостачання та, серед іншого, і для виплати заробітної плати, тощо.

Відповідачем не надано доказів на спростування висновку місцевого господарського суду про відсутність документально підтверджених відомостей щодо спеціального режиму використання рахунку №3863, а також відповідач не надавав своїх заперечень з цього приводу.

В матеріалах справи наявний договір про розрахунково-касове обслуговування підприємства/організації з видачі заробітної плати/стипендії з використанням платіжних карток №6 від 13.08.2015р., укладений між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк» (том справи - 6, аркуш справи - 173), однак названий договір не містить посилання на жодний рахунок, на який надходитимуть кошти відповідача.

Особливості правового режиму використання окремого рахунку, визначеного законодавством, передбачаються у договорі банківського рахунку. Аналогічна позиція наведена Національним банком України в листі №25-111/2972-22535 від 14.12.2010p. Однак, відповідач не надав суду відповідних договорів про відкриття рахунку, в яких би чітко було визначено правовий режим використання рахунків №9331 та №3863.

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, листом Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №549-03 від 16.03.2016р. та заявами-розрахунками відповідача, підтверджується спеціальний режим використання лише одного рахунку, на який оспорюваною постановою державного виконавця від 23.11.2015р. було накладено арешт, а саме: №3852.

В процесі судового розгляду було встановлено, що як на момент винесення постанови про арешт коштів боржника від 23.11.2015р., так і на час розгляду судами скарги відповідача на дії державного виконавця заборгованість за наказом у справі №910/10549/14 відповідачем не погашена.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова про арешт коштів боржника ВП №48207853 від 23.11.2015р. в частині накладення арешту на рахунки відповідача №9331 UAH та №3863 UAH, відкритих у філії "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" у м. Києві, не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а відтак підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування вищезгаданої постанови в цій частині відсутні.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В процесі розгляду справи судом було встановлено, що постановою про арешт коштів боржника ВП №48207853 від 23.11.2015р. було накладено арешт на кошти, які містяться на рахунку з окремим соціально-державним призначенням, а саме: код 320649, філія "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ 3852 UAH.

Вказані дії державного виконавця є неправомірними та порушують соціальні права працівників відповідача, на виплати яких призначені кошти із цих рахунків.

Виходячи зі змісту ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється (аналогічна правова позиція викладена в п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

В частині накладення арешту на кошти відповідача, які містяться на рахунках №9331 UAH та №3863 UAH, відкритих у філії "Розрахунковий центр "Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" у м. Києві, судом не було встановлено порушення вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим в цій частині дії державного виконавця є правомірними і постанова про арешт коштів боржника ВП №48207853 від 23.11.2015р. відносно рахунків №9331 та №3863 не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа по виконавчому провадженню №48207853 до завершення розгляду скарги, оскільки в порушення вимог ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України відповідач не надав суду доказів, які б давали підстави вважати, що ухвала суду за результатами розгляду скарги відповідача не буде виконана.

Предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015р., а тому у разі задоволення скарги названа постанова буде визнана недійсною з моменту винесення ухвали, у зв'язку з чим в даному конкретному випадку відсутня можливість ухилення державного виконавця від виконання судового рішення. До того ж, як уже зазначалося вище, відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду є обов'язковими до виконання на усій території України.

Доводи апеляційної скарги позивача відносно того, що місцевим господарським судом було безпідставно відновлено відповідачу строк на оскарження постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015р. ВП №48207853 про арешт коштів боржника, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідач усунув недоліки, виявлені місцевим господарським судом при попередньому зверненні зі скаргою на вищезгадану постанову державного виконавця (том справи - 5, аркуші справи - 27-28; 69-71).

Господарський процесуальний кодекс України не містить заборони щодо повторного подання скарги на дії державного виконавця у разі повернення скарги без розгляду.

Окрім того, встановлений у ч.1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на ст. ст. 53, 121-2 Господарського процесуального кодексу України судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання (аналогічна правова позиція викладена в п.9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України» №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає порушення вимог законодавства місцевим господарським судом при винесенні ухвали від 14.01.2016р. у справі №910/10549/14, якою з урахуванням клопотання відповідача останньому було відновлено строк на оскарження дій державного виконавця.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, частково підтвердилися, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм процесуального права.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/10549/14 має бути скасовано в частині визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015р. відносно накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку відповідача №9331 UAH. В іншій частині ухвала місцевого господарського суду має бути залишена без змін.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-106, 121, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький Арсенал" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/10549/14 частково скасувати, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

«1. Скаргу Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "УкрНДІпроектреставрація" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23.11.2015р. в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "УкрНДІпроектреставрація" код 320649, філія «Розрахунковий центр «Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ 3852 UАН.

3. В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

4. Відмовити Українському державному науково-дослідному та проектному інституту "УкрНДІпроектреставрація" у задоволенні заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа по виконавчому провадженню №48207853 до завершення розгляду скарги».

3. Стягнути з Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "УкрНДІпроектреставрація" на користь Державного підприємства "Національний культурно-мистецький та музейний комплекс "Мистецький Арсенал" 689,00 грн. (шістсот вісімдесят дев'ять гривень 00 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

5. Матеріали справи №910/10549/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова