ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" травня 2016 р.Справа № 916/4129/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОГРАНД 1"

до відповідачів: 1) Комунального підприємства "Одескомунтранс";

2) Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "УКРЕКОРЕСУРСИ")

про стягнення 1001627,15грн.

Головуючий суддя Малярчук І.А.

суддя Волков Р.В.

суддя Зайцев Ю.О.

Представники сторін

від скаржника: ОСОБА_1, довіреність б/н від 15.01.2016р.

від позивача: не зявився

від відповідача - Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "УКРЕКОРЕСУРСИ"): не з'явився

від Малиновського ВДВС Одеського МУЮ: не з'явився.

У судовому засіданні 16.05.2016р. приймали участь:

від скаржника: ОСОБА_1, довіреність б/н від 15.01.2016р.

від позивача: не зявився

від відповідача - Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство "УКРЕКОРЕСУРСИ"): не з'явився

від Малиновського ВДВС Одеського МУЮ: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: розглядається скарга КП „Одескомунтранс у порядку ст.121-2 ГПК України на дії Малиновського ВДВС Одеського МУЮ по виконанню наказу суду від 19.10.2015р. у справі №916/4129/14.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.10.2015р. позов позивача задоволено повністю. 19.10.2015р. на виконання вказаного рішення видано накази.

15.03.2016р. за вх.№2-1340/16 до суду надійшла скарга КП „Одескомунтранс на дії Малиновського ВДВС Одеського МУЮ по виконанню наказу суду від 19.10.2015р. у справі №916/4129/14.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.03.2016р. скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ГутС.Ф., судді Волков Р.В., Зайцев Ю.О.

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Господарського суду Одеської області ОСОБА_2 від 15.03.2016р. №386, у звязку із закінченням повноважень судді Гут С.Ф., призначено автоматичний розподіл скарги для визначення складу колегії суду для розгляду скарги по справі №916/4129/14, за результатами якого визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Малярчук І.А., судді Волков Р.В., Зайцев Ю.О., з огляду на що дану скаргу ухвалою від 17.03.2016р. було прийнято до розгляду визначеною колегією суддів.

Так, в обґрунтування скарги, доповненої додатковими поясненнями та уточненнями від 27.04.2016р. за вх.№10789/16, підприємство послалось на те, що постанову Малиновського ВДВС ОМУЮ від 23.10.2015р. ВП №49215340 отримало лише 24.02.2016р. З цих підстав підприємство вважає винесені Малиновського ВДВС ОМУЮ постанови від 10.12.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 25.01.2016р. про арешт коштів боржника винесені в порушення вимог Закону України „Про виконавче провадження, оскільки порушують право боржника на добровільне виконання рішення у встановлені Законом строки. Крім того, у постановах про арешт та заборону відчуження майна боржника не мало бути зазначено про винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Також, скаржник послався на те, що відкриваючи виконавче провадження по виконанню наказу суду від 19.10.2015р. у справі №916/4129/14, державний виконавець не пересвідчився щодо відсутності відкритих відносно КП „Одескомунтранс зведених виконавчих проваджень, тоді як на момент винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відносно підприємства у ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрито зведене виконавче провадження.

Крім того, відповідач у додаткових поясненнях від 27.04.2016р. за вх.№10789/16 виклав клопотання про відновлення пропущеного строку для оскарження дій органу ДВС з тих підстав, що він раніше завчасно подав дану скаргу - 04.03.2016р., однак, її судом було повернуто скаржнику без розгляду на підставі п.6 ст.121-2 ГПК України ухвалою від 09.03.2016р., яка надійшла відповідачу 14.03.2016р. та цього ж дня була повторно подана скаржником до суду.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення пропущеного десятиденного строку для подання скарги у порядку ст.121-2 ГПК України, дослідивши подані ним на підтвердження пропуску строку документи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвалу про відмову у відновленні пропущеного строку може бути оскаржено.

За положеннями п.9.7. Постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України встановлений у частині першій статті 1212 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 1212 ГПК України судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання. При цьому у вирішенні питання про відновлення пропущеного строку подання скарги на бездіяльність органу Державної виконавчої служби у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення, поданої більш як через десять днів після закінчення визначеного законом строку здійснення виконавчого провадження, господарський суд має, як правило, виходити з неможливості такого відновлення. Наведене ґрунтується на тому, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи повернення скарги без розгляду ухвалою від 09.03.2016р. та те, що скаржник був обізнаний про це лише 14.03.2016р. та в той же день подав скаргу знову, виправивши недоліки, суд вважає поважними причини пропуску підприємством десятиденного строку на оскарження дії органу ДВС.

Малиновський ВДВС Одеського МУЮ у судові засідання не з`являвся, заперечення на скаргу не подав. Однак, відповідачем подано до справи копію заперечення Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 31.03.2016р. за вих.№3349/1, де ДВС проти скарги заперечує, вказує, що з підстав невиконання у добровільному порядку судового рішення, ДВС було винесено постанови про накладення арешту на майно та кошти боржника.

Відповідно до ст.1212 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до Преамбули Закону України „Про виконавче провадження цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України „Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За положеннями ч.1 ст.2 Закону України „Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.2, 5, 6 ст.25 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (ч.ч.1, 3 ст.27 Закону України „Про виконавче провадження).

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України „Про виконавче провадження копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Положення ч.1 ст.28 Закону України „Про виконавче провадження передбачають, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п.9.13. Постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Згідно п.п.3.8.4., 3.8.6. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюста України від 02.04.2012р. №512/5, наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними Єдиного реєстру при відкритті виконавчого провадження. Якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі ДВС в межах регіону, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, звертається до керівника органу ДВС вищого рівня щодо прийняття рішення стосовно обєднання виконавчих проваджень у зведене чи приєднання виконавчого документа до зведеного та визначення органу ДВС, який буде здійснювати виконання зведеного виконавчого провадження.

Як вбачається із надпису та наявної в матеріалах виконавчого провадження копії заперечення Малиновського ВДВС Одеського МУЮ на скаргу КП "Одескомунтранс" від 14.03.2016р. щодо отримання головним бухгалтером скаржника нарочним оскаржуваних постанов 24.02.2016р. та із журналу реєстрації кореспонденції відповідача 24.02.2016р. на його адресу від Малиновського ВДВС Одеського МУЮ надійшли одночасно копія постанов від 23.10.2015р. про відкриття виконавчого провадження, від 10.12.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 25.01.2016р. про арешт коштів боржника, до яких додані були супровідні листи.

За таких обставин, знайшли своє підтвердження обставини, викладені у скарзі стосовно порушення державною виконавчою службою положень Закону України „Про виконавче провадження щодо нездійснення перевірки в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та не виявлення відкритого зведеного виконавчого провадження відносно боржника у іншому підрозділі виконавчої служби, щодо несвоєчасного надсилання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, не вжиття виконавцем дій щодо встановлення отримання боржником такої постанови, а також ненадання державним виконавцем боржнику строку на добровільне виконання судового рішення у даній справі, у звязку з чим суд визнає доводи скаржника правомірними, з огляду на що суд задовольняє скаргу.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати доводи КП „Одескомунтранс, викладені у скарзі від 15.03.2016р. за вх.№2-1340/16, на дії Малиновського ВДВС Одеського МУЮ по виконанню наказу суду від 19.10.2015р. у справі №916/4129/14 правомірними та скаргу задовольнити.

2. Визнати недійсними постанови Малиновського ВДВС Одеського МУЮ у виконавчому провадженні №49215340 про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2015р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015р., про арешт коштів боржника від 25.01.2016р.

3. Визнати дії Малиновського ВДВС Одеського МУЮ по винесенню постанов ВП №49215340 про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2015р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015р., про арешт коштів боржника від 25.01.2016р. незаконними, а наслідки виконавчих дій недійсними.

Головуючий суддя І.А. Малярчук

Суддя Р.В. Волков

Суддя Ю.О. Зайцев

Суддя Р.В. Волков

ОСОБА_3