РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016Справа №910/13112/15

За позовом Дочірнього підприємства "Агентство професійної безпеки "Беркут"

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

про стягнення 77 102, 91 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Федорчук В.В.

від відповідача: Гаврюшенко В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Агентство професійної безпеки "Беркут" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства промислової політики України про стягнення заборгованості за договором № 40 від 07.10.2013 р. у розмірі 48 088, 67 грн., 26 957, 90 грн. - збитків від інфляції та 2 046, 34 грн. - 3 % річних. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 р. порушено провадження у справі № 910/13112/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 р. здійснено заміну неналежного відповідача у справі № 910/13112/15 - Міністерства промислової політики України на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 р. у справі № 910/13112/15 позов задоволено частково; присуджено до стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь Дочірнього підприємства "Агентство професійної безпеки "Беркут" 48 088 грн. 67 коп. - основного боргу, 22 785 грн. 14 коп. - збитків від інфляції, 909 грн. 07 коп. - 3 % річних та 1 700 грн. 94 коп. - витрат по сплаті судового збору; в іншій частині в позові відмовлено.

Постановлю Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р. рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 р. у справі № 910/13112/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.02.2016 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 р. у справі № 910/13112/15 скасовано, справу передано на новий розгляд.

15.02.2016 р. матеріали справи № 910/13112/15 надійшли до Господарського суду міста Києва та відповідно автоматизованого розподілу передані на розгляд судді Пригунової А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 р. суддею Пригуновою А.Б. прийняту дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.03.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що в матеріалах справи відсутні підписані обома сторонами акти приймання-передачі послуг за договором № 40 від 07.10.2013 р. та докази направлення таких актів Державному агентству України з управління державними корпоративними правами та майном.

Також відповідач вказує що відповідно до передавального акту балансових розрахунків, майна, дебіторської та кредиторської заборгованості від 29.12.2014 р. у Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відсутні будь-які зобов'язання перед Дочірнім підприємством "Агентство професійної безпеки "Беркут" за договором № 40 від 07.10.2013 р.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги тапросив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 18.05.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2013 р. між Дочірнім підприємством "Агентство професійної безпеки "Беркут" та Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном укладено договір про закупівлю послуг охорони № 40 за умовами якого позивач зобов'язався надати Державному агентству України з управління державними корпоративними правами та майном послуги охорони інспекторами служби безпеки адміністративної будівлі та прилеглої території за адресою: м. Київ, вул. Сурікова, 3, а останнє - прийняти та оплатити надані послуги в строк та на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 2.1. договору центральний вхід об'єкту забезпечується одним цілодобовим інспектором служби безпеки та одним інспектором служби безпеки з 08:00 до 19:00 в робочі дні, з 08:00 до 15:00 в суботу.

Відповідно до п.п. 3.1., 4.1.-4.3. договору, його ціна становить 48 088, 67 грн. Розрахунки здійснюються щомісячно в безготівковій формі шляхом перерахування Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом десяти календарних днів з моменту підписання сторонами акту надання-приймання послуг. Фактичне надання Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном послуг зазначається сторонами у двосторонньому акті надання-приймання послуг охорони за попередній місяць, який подається Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном до третього числа наступного місяця. Розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунки за надані послуги здійснюються протягом шести банківських днів з дати отримання Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном коштів на свій розрахунковий рахунок, штрафні санкції у такому випадку не застосовуються

У відповідності до п.п. 5.1., 10.1. строк надання послуг з 07.10.2013 р до 31.12.2013 р. Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2013 р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Відповідно до указу Президента України від 24.12.2012 р. № 726/2012 утворено Міністерство промислової політики України, реорганізувавши Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном.

Відповідно до указу Президента України 19.07.2013 р. № 389/2013 встановлено, що Міністерство промислової політики України є правонаступником Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном, що реорганізується.

Постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 23.03.2014 р. реорганізовано Міністерство промислової політики шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач стверджує, що відповідно до умов договору № 40 від 07.10.2013 р. ним надавались послуги з охорони майна по вул. Сурікова, 3 у місті Києві, однак Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном не підписані акти передачі-приймання послуг за жовтень, листопад та грудень 2013 року та не оплачено на послуги на суму 48 088, 67 грн.

При цьому, позивач зазначає, що за умовами договору № 40 від 07.10.2013 р. реорганізація сторін не є підставою його припинення, а відтак - оскільки Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном реорганізовано у Міністерство промислової політики України, яке, в свою чергу, приєднано до Міністерства економічного розвитку Дочірнім підприємством "Агентство професійної безпеки "Беркут" заявлено вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором саме до Міністерства економічного розвитку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За умовами договору № 40 від 07.10.2013 р. оплата за надані послуги здійснюється протягом десяти календарних днів з моменту підписання акту надання-приймання, який має подаватись позивачу до третього числа наступного місяця.

При цьому, позивач стверджує, що акти надання-приймання послуг надавались безпосередньо Державному агентству України з управління державними корпоративними правами та майном, однак останній вказані акти не підписав та Дочірньому підприємству "Агентство професійної безпеки "Беркут" не повернув.

В матеріалах справи містяться акти надання-приймання послуг від 31.10.2013 р., від 30.11.2013 р. та від 31.12.2013 р., підписані Дочірнім підприємством "Агентство професійної безпеки "Беркут".

Однак доказів вручення або направлення вищевказаних актів Державному агентству України з управління державними корпоративними правами та майном матеріали справи не містять, а відтак - позивачем не доведено належними та допустимим доказами виникнення у Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном обов'язку щодо оплати послуг з охорони за договором № 40 від 07.10.2013 р.

Стосовно наданої позивачем до матеріалів справи книги прийому-передачі чергування на об'єкті - «Сурікова, 3», суд відзначає, що вказана книга фактично є виключно внутрішнім документом Дочірнього підприємства "Агентство професійної безпеки "Беркут" та не підтверджує факту вчинення господарської операції відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Слід відзначити, що умовами договору № 40 від 07.10.2013 р. встановлено, що про прийняття об'єкту під охорону, а також відомості щодо контролю системи охоронно-пожежної сигналізації, результати огляду приміщень, які опечатуються та якість печатки заносяться до книги «Прийому-здачі приміщень під охорону», яка підписується представником Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном, в той час як ведення книг, журналів тощо обліку чергування інспекторів служби безпеки в адміністративній будівлі та на прилеглій території за адресою: м. Київ, вул. Сурікова, 3, не передбачено.

Між тим, передбаченої договором № 40 від 07.10.2013 р. книги «Прийому-здачі приміщень під охорону» за підписом представника Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном позивачем суду не надано.

При цьому, суд звертає увагу, що вказана книга прийому-передачі чергування на об'єкті - «Сурікова, 3» містить виключно підписи працівників Дочірнього підприємства "Агентство професійної безпеки "Беркут" та свідчить про ознайомлення відповідного працівника з інструкціями та правилами здійснення охорони певного об'єкту, одержання/здачу ним зброї та іншого обладнання, однак не підтверджує факту прийняття Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном послуг за договором № 40 від 07.10.2013 р.

Також у процесі розгляду спору, судом встановлено, що між позивачем та Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном було укладено договір про закупівлю послуг охорони № 17 від 01.04.2013 р., відповідно до якого об'єктом надання послуг є адміністративна будівля та прилегла територія по вул. Сурікова, 3 у місті Києві.

Водночас, надана позивачем книга прийому-передачі чергування на об'єкті - «Сурікова, 3» не містить посилання на певний договір, на підставі якого фактично здійснюється охорона приміщень, а відтак - у будь-якому випадку не може бути доказом надання послуг саме за договором № 40 від 07.10.2013 р.

Стосовно правонаступництва Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прав та обов'язків Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном, суд відзначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Як зазначалось вище, Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном реорганізовано у Міністерство промислової політики України та визначено, що останнє є правонаступником підприємства, що реорганізується.

В той же час, приймаючи до уваги недоведеність виникнення у Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном зобов'язань перед Дочірнім підприємством "Агентство професійної безпеки "Беркут" щодо оплати послуг за договором № 40 від 07.10.2013 р., у суду відсутні підстави вважати Міністерство промислової політики України зобов'язаної стороною по відношенню до позивача за вказаним договором.

Міністерство промислової політики, в свою чергу, реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі, однак постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 23.03.2014 р. не встановлено правонаступництва реорганізованої установи.

Згідно зі ст. 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

За приписами ст. 107 Цивільного кодексу України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов'язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов'язання, або забезпечення виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

В матеріалах справи міститься проміжний передавальний акт балансових рахунків, майна, дебіторської та кредиторської заборгованості Міністерства промислової політики України від 29.12.2014 р. та додаток № 19, в якому наведено перелік дебіторської та кредиторської заборгованості, що передається Міністерству економічного розвитку і торгівлі України серед якого відсутні зобов'язання перед Дочірнім підприємством "Агентство професійної безпеки "Беркут" щодо оплати послуг за договором № 40 від 07.10.2013 р.

Документально підтверджених відомостей щодо заявлення Дочірнім підприємством "Агентство професійної безпеки "Беркут" кредиторських вимог за договором № 40 від 07.10.2013 р. до комісії з реорганізації Міністерства промислової політики України та, відповідно, розгляду таких вимог матеріали справи не місять.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 р. у справі № 910/13112/15, Вищий господарський суд України вказав, що судами не досліджувалось наявність асигнувань для відповідного утримання об'єкта.

Відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Суд враховує, що в договорі № 40 від 07.10.2013 р. сторонами погоджено здійснення розрахунків на підставі ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України, однак доказів виникнення відповідного бюджетного зобов'язання щодо оплати послуг, наданих Державному агентству України з управління державними корпоративними правами та майном за вказаним договором та відповідних бюджетних асигнувань в порядку ст. 49 Бюджетного кодексу України матеріали справи не містять.

Тож, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами виникнення у Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном обов'язку щодо оплати послуг за договором № 40 від 07.10.2013 р. та, відповідно, перехід такого обов'язку до Міністерства промислової політики України в порядку правонаступництва, враховуючи ткож, що у матеріалах справи відсутні докази передачі Міністерству економічного розвитку і торгівлі України дебіторської заборгованості перед Дочірнім підприємством "Агентство професійної безпеки "Беркут" за договором № 40 від 07.10.2013 р., суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором у розмірі 48 088, 67 грн.

Що ж до вимог позивача про стягнення збитків від інфляції у сумі 26 957, 90 грн.та 2 046, 34 грн. - 3 % річних, суд відзначає, що за правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Таким чином, застосування наведених норм можливе у разі наявності прострочення виконання договірного зобов'язання, в той час як у даному випадку суд дійшов висновку про недоведеність виникнення зобов'язання щодо оплати послуг за договором, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Здійснивши оцінку наявних у справі доказів та наведених позивачем обґрунтувань за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не підтверджуються матеріалами справи, у зв'язку з чим вимоги суд не вбачає підстав для задоволення вимог Дочірнього підприємства "Агентство професійної безпеки "Беркут" та відмовляє у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.05.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.