Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

17 травня 2016 року справа № 927/323/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро"
15632, Чернігівська обл., Менський р-н, с.Волосківці, вул. 8 Березня, 16 (юридична адреса)
14026, м. Чернігів, вул. Квітнева, 21 (адреса для листування)
Відповідач: Менська об"єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби У Чернігівській області
15600, Чернігівська обл., м. Мена, вул. Сіверський шлях, 57
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Головне управління державної казначейської служби України у Чернігівській області
14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 27
про стягнення 130262,69 грн.
Суддя В.М. Репех

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- директор, наказ від 30.06.2009 № 51

від відповідача: ОСОБА_2-гол.держ.інспектор правового забезпечення, дов. від 15.01.2016 року № 23/8/2512-10-024

від третьої особи: ОСОБА_3-гол.спец.юр.відділу, дов. від 05.01.2016 року № 6

В судовому засіданні 17.05.2016р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтрансагро" заявлено позов до Менської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Головне управління державної казначейської служби України у Чернігівській області) про стягнення 130262,69 грн., з них: інфляційні втрати в сумі 113340,55 грн та 3% річних в сумі 16922,14 грн з суми невчасно відшкодованого податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасно сплачену Відповідачем суму заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 221145,00 грн за травень 2009 року підлягає компенсації за незаконне користування нею, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних відповідно до діючого законодавства України за весь час затримки у її виплаті, а саме з 06.09.2012 року по 26.03.2015 року. Так, Грошовим зобов"язанням, згідно положень статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України вважається зобов"язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобов"язання можуть мати як самостійних характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу тощо), так і бути частиною інших оплатних зобов"язань. Відповідно до норм законодавства правовими наслідками порушення грошового зобов"язання, тобто зобов"язання сплатити гроші, є обов"язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку, інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс інфляції та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

В своїх додаткових поясненнях позивач зазначає, що своєю Постановою суд не тільки визнав протиправною бездіяльність Відповідача про відшкодування суми податку на додану вартість, а й зобов'язав перерахувати Позивачу з державного бюджету України заборгованість з податку на додану вартість. Таким чином, виходячи із вказаної Постанови між Позивачем та Відповідачем виникають відносини зобов'язального характеру, за якими Позивач має отримати кошти, тобто це вже є грошовим зобов'язанням.

Саме тому, враховуючи несвоєчасність отримання заборгованості з податку на додану вартість, тобто в зв'язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання, Позивач був змушений з урахуванням положень ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахувати індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, адже за весь час прострочення перерахування суми ПДВ, Позивач не міг фактично користуватись вже належними йому коштами, а окрім того, за весь час прострочення сума коштів, що підлягала відшкодуванню значно знецінилась.

Відповідно до п. 21.2 Податкового кодексу України за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків посадові особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 200.18.3 Податкового кодексу України посадові особи органів державної податкової служби та органів Державного казначейства України в разі порушення визначених у пункті 200.18 цієї статті термінів відшкодування несуть відповідальність відповідно до закону.

Зважаючи, що врешті вказана сума коштів була перерахована Позивачу лише 26 березня 2015 року, тобто пройшло ще 2,5 роки, вказана сума коштів взагалі знецінилась. Все це значно підірвало роботу підприємства та спричинило йому матеріальні збитки. Саме тому, посилання Відповідача в яких він ставить під сумнів несвоєчасність перерахування суми ПДВ та підрив підприємницької діяльності Позивача є безпідставними та таким, що не відповідає дійсності, адже саме ці кошти мали допомогти підприємству повноцінно відновити свою діяльність.

Окрім того, Позивач зазначає, що твердження Відповідача про відсутність керівника на підприємстві Позивача починаючи з 30.06.2009 року також невірне. Адже, 30.06.2009 року наказом №51 обов'язки директора на добровільних засадах були покладені на ОСОБА_1.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечує з огляду на наступні обставини справи.

Відповідно до п. 200.20 ст. 200 Кодексу, порядок визначення відповідності платника податку критеріям, зазначеним у п. 200.19 цієї ст., затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно до Постанови КМ України від 17.01.2011р. № 39 та Порядку формування та надсилання узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування ПДВ за деклараціями, сума заявленого бюджетного відшкодування ПДВ за якими з урахуванням уточнюючих розрахунків становить 100 тис. грн. і більше, затвердженого спільним наказом ДПА України та Державного казначейства України від 03.02.2011р. № 68/23 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.02.2011р. за №199/18937), узагальнена інформація щодо обсягів сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість (визначених у висновках) надсилається Центральним органом державної податкової служби до Державного казначейства України, яке в свою чергу направляє зазначену інформацію до своїх підпорядкованих органів, для вжиття подальших дій в межах своєї компетенції.

Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини.

Відносини, що регулюються цивільним законодавством передбачені п.2 ст.2 ЦК до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХГУ від 21.04.1999 року рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з п.З Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011 року, в редакції яка діяла на час виникнення спірних відносин (надалі -Порядок), рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 23 Порядку стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби. Орган Казначейства надсилає після надходження зазначених документів до

органу державної податкової служби запит щодо визначення розміру залишку невідшкодованих з державного бюджету сум податку на додану вартість та/або нені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування такого податку.

Зі слів позивача 26.02.2013 року він звернувся до Головного управління державної казначейської служби України у Чернігівській області та пред'явив до виконання виконавчий лист, виданий 18.10.2012 року, по адміністративній справі №2а/2570/3670/2011, за результатами розгляду якої судом зобов'язано Головне управління Державного казначейства України в Чернігівській області перерахувати з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро» бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за травень 2009 року в сумі 221145,00 (двісті двадцять одна тисяча сто сорок п'ять) грн. 00 коп.

27.02.2013 року на адресу Менської ОДПІ надійшов запит від УДК у Менському районі (вих..№03-22/213 від 27.02.2013 року) для визначення розміру залишку невідшкодованих з бюджету сум ПДВ та/або пені.

05.03.2013 року Менською ОДПІ до органу казначейства направлено довідку про розмір залишку невідшкодованих сум податку на додану вартість, що рахується в бюджетній заборгованості, яка встановлена рішенням суду, по ТОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро», 33684523, в сумі 221,145,00 грн.

Менська ОДПІ не є стороною виконавчого провадження з примусового виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.09.2011 року по справі №2а/2570/3670/2011, а свою частину повноважень з виконання рішення суду про стягнення бюджетних коштів Менською ОДПІ виконано.

Контролюючий орган ставить під сумнів твердження Позивача, що саме несвоєчасне повернення Позивачу бюджетної заборгованості з податку на додану вартість фактично призвело до зупинки діяльності підприємства, спричинило значні матеріальні збитки. На момент набрання чинності ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду (06 вересня 2012 року) контролюючим органом не виявлено підприємство за юридичною адресою, а керівник звільнений з займаної посади з 30.06.2009 року.

Так, 03.08.2012 року на адресу ТОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро» податковим керуючим було зроблено виїзд для перевірки місцезнаходження підприємства, про що складено акт №3/19-10 про не виявлення посадових осіб та місцязнаходження за юридичною адресою.

26.08.2014 року на запит органу казначейства (вих..№03-22/825 від 22.08.2014 року) Менською ОДПІ направлено аналогічну довідку про розмір залишку невідшкодованих сум податку на додану вартість, що рахується в бюджетній заборгованості, яка встановлена рішенням суду, по ТОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро». При цьому додатково повідомлено орган казначейства, що станом на 26.08.2014 року підприємство має податковий борг зі сплати податків, зборів в сумі 103516,44 грн. Рішення судів у справах за позовами Менської ОДПІ про стягнення заборгованості набрали законної сили і виконавчі листи передані до виконання у відділ ДВС Менського РУЮ. 14.05.2013 року до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про відсутність ТОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро» за місцезнаходженням. Також, керівник підприємства 18.02.2014 року листом до Менської ОДПІ повідомив, що він звільнений з посади керівника (додав копію наказу № 50 від 30.06.2009 року про звільнення), що підприємство не проводить ніякої господарської діяльності і на підприємстві не працює жодний працівник.

Враховуючи всю сукупність наведених обставин Менська ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області вважає свої дії правомірними.

Третя особа, Головне управління державної казначейської служби України у Чернігівській області надала письмові пояснення, щодо позовних вимог в яких зазначає наступне. Пунктом 1.1. ст.1 ПКУ визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 17.1.10. п.17.1 ст.17 ПКУ платник податків, зокрема, має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також, надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Із системного аналізу зазначених правових норм випливає, що законодавцем не передбачено стягнення інфляційних витрат та 3% річних у правових відносинах, що регулюються нормами Податкового кодексу України.

Натомість, стягнення інфляційних та 3% річних за своєю правовою природою є способом захисту майнового права та інтересу кредитора і застосовується переважно до договірних відносин.

Таким чином, Податковим кодексом України не передбачений зазначений спосіб захисту прав платника ПДВ, тому, вважаємо, відсутні будь-які правові підстави для стягнення з Відповідча інфляційних та 3% річних.

При безспірному списанні коштів державного бюджету за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету повноваження органів Казначейства передбачені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 р. № 45).

Згідно п. 23 зазначеного Порядку після закінчення строку узгодження розміру зазначеного залишку стягувач передає виконавчий документ та інші документи, необхідні для його виконання, до Казначейства.

Казначейство здійснює в порядку черговості надходження виконавчих документів безспірне списання коштів державного бюджету в розмірі, встановленому судом або узгодженому органом державної податкової служби із

стягувачем, та перераховує такі кошти на рахунок стягувача, зазначений у виконавчому документі або його заяві про виконання рішення про стягнення коштів, Отже, безспірне списання коштів державного бюджету за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюється в порядку черговості надходження виконавчих документів. Це означає, що законодавцем не встановлено граничні терміни зазначеного списання.

Справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача, відповідача, третьої особи, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2011 року Чернігівським окружним адміністративним судом винесено постанову по справі №2а/2570/3670/2011, якою частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро» до Державної податкової інспекції у Менському районі Чернігівської області та визнано бездіяльність Державної податкової інспекції у Менському районі Чернігівської області щодо ненадання висновків Головному управлінню Державного казначейства України в Чернігівській області про відшкодування суми податку на додану вартість Товариству з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро» за травень 2009 року в сумі 221 145,00 грн. протиправною та зобов'язано Головне управління Державного казначейства України в Чернігівській області (далі -ретя особа ) перерахувати з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро» бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за травень 2009 року в сумі 221 145,00 грн.,

06 вересня 2012 року Київським апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу по справі №2а/2570/3670/2011, якою апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Менському районі Чернігівської області залишено без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року без змін. Вказана ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення.

18 жовтня 2012 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро» отримано виконавчий лист по справі №2а/2570/3670/2011 на виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду.

Вказаний виконавчий лист, було пред'явлено Позивачем 26 лютого 2013 року до Головного управління державної казначейської служби України у Чернігівській області, разом із реквізитами належного йому рахунку для перерахування стягнених коштів.

Згідно листа Головного управління державної казначейської служби України у Чернігівській області від 28 лютого 2013 року за вихідним номером 06-11/171/1845 встановлено, що для виконання виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду Управлінням Державної казначейської служби України у Менському районі Чернігівської області направлено звернення до Менської МДПІ для визначення розміру залишку невідшкодованих з бюджету сум ПДВ та/або пені, після отримання такої довідки виконавчий лист разом із іншими документами, буде направлений до Державної казначейської служби України.

11 березня 2013 року Позивачем отримано інформацію, згідно якої встановлено, що Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області направило виконавчий лист про стягнення суми заборгованості разом із іншими документами до Державної казначейської служби України (лист від 11.03.2013 року №15-09/70/2164).

Позивач звернувся до Головного управління державної казначейської служби України у Чернігівській області з заявами з метою отримання інформації про стан виконання виконавчого листа та перерахування коштів, зокрема, 20 серпня 2013 року до Головного управління казначейської служби України в Чернігівській області було направлено запит та 03 квітня 2014 року направлялась претензія щодо виконання вищевказаного виконавчого листа.

26 березня 2015 року заборгованість з податку на додану вартість за травень 2009 року повернута Товариству з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро».

Як вбачається з матеріалів справи Позивач посилається на норми господарського та цивільного законодавства та просить суд стягнути з Менської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області інфляційні втрати та 3% річних з суми невчасно відшкодованого податку на додану вартість відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов"язання.

Відносини, що регулюються цивільним законодавством передбачені п.2 ст.2 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов"язання. Грошовим є зобов"язання, за яким боржник зобов"язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХГУ від 21.04.1999 року рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011 року, в редакції яка діяла на час виникнення спірних відносин, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 23 Порядку стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби. Орган Казначейства надсилає після надходження зазначених документів до органу державної податкової служби запит щодо визначення розміру залишку невідшкодованих з державного бюджету сум податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування такого податку.

Казначейство здійснює в порядку черговості надходження виконавчих документів безспірне списання коштів державного бюджету в розмірі, встановленому судом або узгодженому органом державної податкової служби із

стягувачем, та перераховує такі кошти на рахунок стягувача, зазначений у виконавчому документі або його заяві про виконання рішення про стягнення коштів. Отже, безспірне списання коштів державного бюджету за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюється в порядку черговості надходження виконавчих документів.

26.08.2014 року на запит органу казначейства (вих..№03-22/825 від 22.08.2014 року) Менською ОДПІ направлено довідку про розмір залишку невідшкодованих сум податку на додану вартість, що рахується в бюджетній заборгованості, яка встановлена рішенням суду, по ТОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Інтрансагро».

Пунктом 1.1. ст.1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 17.1.10. п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків, зокрема, має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також, надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 21.2 Податкового кодексу України за невиконання або неналежне виконання своїх обов"язків посадові особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 200.18.3 Податкового кодексу України посадові особи органів державної податкової служби та органів Державного казначейства України в разі порушення визначених у пункті 200.18 статті термінів відшкодування несуть відповідальність відповідно до закону.

Із системного аналізу зазначених правових норм випливає, що законодавцем не передбачено стягнення інфляційних витрат та 3% річних у правових відносинах, що регулюються нормами Податкового кодексу України.

Статтею 15 Цивільного Кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною третьою вказаної статті закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За приписами ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч.1 ст.22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою зазначеної статті визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під час стягнення збитків, на позивача покладається обов'язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України наступне: по-перше, факт заподіяння йому збитків; по-друге, розмір зазначених збитків; по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірною діяльністю та заподіяними збитками.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

За статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю

Суддя В.М.Репех

Повний текст рішення підписано 20.05.2016 року

Суддя В.М.Репех