ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р.Справа № 916/314/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 69 від 14.04.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю № 1 від 29.02.2016р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт до Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення 149 983,81 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт (далі по тексту ДП „Іллічівський морський торговельний порт) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів про спонукання до виконання мирової угоди затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі № 916/3127/14, шляхом стягнення із відповідача грошових коштів в загальній сумі 149 983,81 грн., які складаються із заборгованості за мирового угодою в сумі 84 663,34 грн., пені в сумі 15 408,72 грн., штрафу в сумі 5 926,43 грн., трьох відсотків річних в сумі 2 975,97 грн. та збитків від інфляції в сумі 41 009,35 грн. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобовязань за вказаною мировою угодою, а також посиланням на невідповідність вищезазначеної мирової угоди вимогам, встановленим ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження, у звязку з чим, вказана мирова угода не має сили виконавчого документу та ДП „Іллічівський морський торговельний порт не має можливості задовольнити свої вимоги до відповідача за названою мировою угодою.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

В провадженні господарського суду Одеської області знаходилась справа № 916/3127/14 за позовом державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт до Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів про стягнення заборгованості в загальній сумі 82 836,34 грн. Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. було затверджено мирову угоду від 06.10.2014р., укладену між ДП „Іллічівський морський торговельний порт (Стягувач по тексту мирової угоди) та Гідрометеорологічним центром Чорного та Азовського морів (Боржник по тексту мирової угоди), у відповідності до якої:

1. Боржник визнає, що на момент укладання даної Мирової угоди, його заборгованість перед Стягувачем складає: 77 851,26 (Сімдесят сім тисяч вicімcoт п'ятдесят одну грн., 26 коп.) за договором від 14.05.2013 р. № 425-0 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

2. Боржник заявляє, що не має до Стягувача ніяких претензій відносно виконання останнім договору від 14.05.2013 р. № 425-0 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надания комунальних послуг орендарю.

3. Боржник i Стягувач домовилися, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді, покладаються на Боржника.

4. Боржник гарантує, що протягом 3 (трьох) місяців з моменту затвердження цієї мирової угоди господарським судом Одеської області, заборгованість перед Стягувачем, яка складає 77 851,26 (Сімдесят сім тисяч вісімсот п'ятдесят одну грн., 26 коп.), 389,25 грн. - індекс інфляції, 857,43 грн. - 3% річних, 3 738,40 грн. - пеня та судові витрати - 1 827,00 грн., будуть погашені рівними частинами - по 28 221,11 (Двадцять вісімтисяч двісті двадцять одна грн., 11 коп.) в місяць, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Стягувача.

5. Стягувач заявляє, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до Боржника з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.

6. За неналежне виконання Боржником умов цієї мирової угоди, а саме неповний розрахунок або неоплата цього боргу протягом визначеного часу з моменту затвердження цієї мирової угоди господарським судом Одеської області. Стягувач має право нарахувати пеню у poзмірі 0,1 відсотка вартості боргу за кожний день прострочення та за прострочення понад тридцяти днів додатково нарахувати штраф у poзмірі семи відсотків.

7. Боржник і Стягувач заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

8. Сторони підтверджують, що вищевикладені умови відповідають їх волевиявленню і породжують настання бажаних наслідків, які відповідають їх дійсним інтересам.

При цьому, у звязку із затвердженням мирової угоди, провадження у справі № 916/314/16 господарським судом було припинено на підставі п. 7 ст. 80 ГПК України.

В свою чергу, постановою від 11.07.2012р. ВП № 33354953 відділом державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Одеської області від 04.08.2011р. по справі № 30/17-2157-2011 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження у звязку із відсутністю у виконавчому документі посилання на заходи примусового виконання судового рішення, відсутністю дати набрання законної сили ухвалою суду та строку предявлення її до примусового виконання. Крім того, державний виконавець зазначив, що поданий до виконання примірник ухвали суду від 04.08.2011р. в порушення вимог ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження не був скріплений печаткою із зображенням Державного Герба України.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Позивач наголошує, що станом на момент предявлення даного позову відповідач не виконав умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 06.08.2014р. по справі № 916/3127/14. Крім того, ДП „Іллічівський морський торговельний порт наголошує на тому, що вказана ухвала не може бути виконана в примусовому порядку та не має сили виконавчого документу, оскільки у ній відсутні реквізити боржника та стягувача, а також заходи і спосіб її (ухвали) примусового виконання. Враховуючи відсутність можливості задовольнити свої вимоги до відповідача у будь-який інший спосіб, окрім зобовязання в примусовому порядку виконати умови затвердженої мирової угоди, ДП „Іллічівський морський торговельний порт було змушене звернутись до суду із даними позовними вимогами.

Однією із конституційних засад правопорядку в України є обовязковість виконання судових рішень. Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

У п. 3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. № 18 (з наступними змінами та доповненнями) одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК). Мирова угода може бути укладена і стосовно певної частини позовних вимог. Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Суддя має роз'яснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, зазначивши про це в ухвалі. В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, пов'язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв'язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов. Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Аналогічні за змістом розяснення наведені у п. 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17 жовтня 2012 року N 9.

Згідно зі ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Проте, в порушення вимог ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження в ухвалі про затвердження мирової угоди від 06.10.2014р. по справі № 916/3127/14 не були зазначені відомості про місцезнаходження сторін (боржника та стягувача), їх ідентифікаційні коди тощо.

Невідповідність ухвали господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі № 916/3127/14 про затвердження мирової угоди вимогам, встановленим ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження, унеможливлює примусове виконання цього судового рішення та, відповідно, задоволення вимог ДП „Іллічівський морський торговельний порт до відповідача, які були предметом судового розгляду в межах вищезазначеної справи.

В той же час, відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із рішення суду.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених положень чинного законодавства вбачається невідворотність обовязку Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів погасити заборгованість перед позивачем в загальній сумі 84 663,34 грн., яка відображена в мировій угоді, затвердженій ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі № 916/3127/14. Приймаючи до уваги перелік способів захисту цивільних прав, визначених положеннями ст. 16 ЦК України та неможливість змінити мирову угоду, затверджену господарським судом, а також враховуючи наведені вище по тексту рішення рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, єдиним законодавчо можливим способом захисту порушених прав ДП „Іллічівський морський торговельний порт у спірних правовідносинах є постановлення судового рішення про зобовязання Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів виконати умови вищезазначеної мирової угоди.

При цьому, суд зазначає, що на теперішній час відповідач прострочив погоджений сторонами графік погашення узгодженої суми боргу, закріплений у мировій угоді, у звязку з чим, правомірним є спонукати Гідрометеорологічний центр Чорного та Азовського морів до виконання умов мирової угоди, яка затверджена ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі № 916/3127/14, шляхом стягнення з відповідача на користь ДП „Іллічівський морський торговельний порт суми заборгованості за мировою угодою в загальному розмірі 84 663,34 грн. Викладене, в свою чергу, свідчить про обґрунтованість заявлених ДП „Іллічівський морський торговельний порт позовних вимог у названій частині.

Що стосується вимог ДП „Іллічівський морський торговельний порт про стягнення із відповідача штрафу в сумі 5 926,43 грн. та пені в сумі 15 408,72 грн. за порушення зобовязань, визначених мировою угодою, суд зазначає наступне.

Виходячи з положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частинами 1, 3, 4, 6 ст. 231 ГК України визначено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

При цьому, в силу положень ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У п. 3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. № 18 (з наступними змінами та доповненнями) умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв'язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

Суд зауважує, за свою правовою природою, затверджена судом мирова угода не може відноситись до договорів та угод, які в розумінні закону є підставою для виникнення господарських зобовязань, оскільки є судовим актом, який породжує зовсім інші правові наслідки. У звязку з викладеним, неправомірним є включення до мирової угоди штрафних санкцій за невиконання її, мирової угоди, умов, оскільки не стосувалось первісного предмету спору та вказані зобовязання за мировою угодою не носять характеру господарських зобовязань.

З викладених обставин суд відмовляє ДП „Іллічівський морський торговельний порт у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача штрафу в сумі 5 926,43 грн. та пені в сумі 15 408,72 грн., оскільки вказані штрафні санкції нараховані за порушення умов мирової угоди та визначені нею, що суперечить закону.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачем власних зобовязань щодо погашення заборгованості за мировою угодою позивачем було нараховано Гідрометеорологічному центру Чорного та Азовського морів до сплати три відсотки річних в сумі 2 975,97 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, суд доходить висновку про допущення ДП „Іллічівський морський торговельний порт помилки при його здійсненні, яка укладається у наступному.

Так, здійснюючи нарахування трьох відсотків річних, заявлених до стягнення, позивач обчислював вказану суму відсотків виходячи із загальної суми заборгованості відповідача за мировою угодою в розмірі 84 663,34 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 77 851,26 грн., збитків від інфляції в сумі 389,25 грн., трьох відсотків річних в сумі 857,43 грн., пені в сумі 3 738,40 грн. та судового збору в сумі 1 827,00 грн.

У п. 1.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013р. № 14 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Суд зауважує, що незважаючи на укладення між сторонами по справі мирової угоди та її затвердження господарським судом, правова природа заборгованості відповідача, яка визнана останнім, залишилась незмінною, у звязку з чим, правомірним є здійснювати нарахування платежів в порядку ст. 625 ЦК України на непогашену суму основного боргу, яка складає 77 851,26 грн.

Таким чином, виходячи із погодженого сторонами у мировій угоді графіку погашення заборгованості, суд доходить висновку, що правильним розрахунком трьох відсотків річних у спірних правовідносинах має бути:

25 950,42 грн. * 419 (кількість днів прострочення з 08.11.2014р. по 31.12.2016р. включно) * 0,03 / 365 = 893,70 грн.

25 950,42 грн. * 389 (кількість днів прострочення з 08.12.2014р. по 31.12.2016р. включно) * 0,03 / 365 = 829,70 грн.

25 950,42 грн. * 358 (кількість днів прострочення з 08.01.2015р. по 31.12.2016р. включно) * 0,03 / 365 = 763,58 грн.

77 851,26 грн. * 39 (кількість днів прострочення з 01.01.2016р. по 08.02.2016р. включно) * 0,03 / 366 = 248,87 грн.

Загалом 2 735,85 грн.

Таким чином, позовні вимоги ДП „Іллічівський морський торговельний порт про стягнення трьох відсотків річних підлягають задоволенню частково на суму 2 735,85 грн.

Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України, у звязку із порушенням відповідачем власних зобовязань щодо погашення заборгованості за мировою угодою позивачем було нараховано Гідрометеорологічному центру Чорного та Азовського морів до сплати збитки від інфляції в сумі 41 009,35 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції, суд доходить висновку про допущення ДП „Іллічівський морський торговельний порт помилки при його здійсненні, аналогічній за змістом тій, що була допущена при здійсненні нарахування трьох відсотків річних.

У звязку з викладеним, правильним розрахунком збитків від інфляції у спірних правовідносинах має бути:

25 950,42 грн. * 1,489408895 (зведений індекс інфляції періоду з грудня 2014р. по січень 2016р. включно) 25 950,42 грн. = 12 700,37 грн.

25 950,42 грн. * 1, (зведений індекс інфляції періоду з січня 2015р. по січень 2016р. включно) 25 950,42 грн. = 11 574,62 грн.

25 950,42 грн. * 1, (зведений індекс інфляції періоду з лютий 2015р. по січень 2016р. включно) 25 950,42 грн. = 10 446,32 грн.

Загалом 34 721,31 грн.

Таким чином, позовні вимоги ДП „Іллічівський морський торговельний порт про стягнення збитків від інфляції підлягають задоволенню частково на суму 34 721,31 грн.

Підсумовуючи все вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджена необхідність спонукання Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі № 916/3127/14, шляхом присудження до стягнення із Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів на користь ДП „Іллічівський морський торговельний порт заборгованості за мировою угодою в сумі 84 663,34 грн., збитків від інфляції в сумі 34 721,31 грн. та трьох відсотків річних в сумі 2 735,85 грн., що має наслідком необхідність часткового задоволення заявлених вимог.

Суд зазначає, що спонукання до виконання мирової угоди саме у вказаний спосіб, з урахуванням обставин справи та недобросовісної поведінки відповідача, забезпечить як належний захист порушених прав позивача, так і дотримання конституційних засад здійснення судочинства щодо обовязковості виконання судового рішення про затвердження мирової угоди, яке набрало законної сили.

З огляду на викладені обставини суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення частково шляхом спонукання Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі № 916/3127/14, шляхом присудження до стягнення із Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів на користь ДП „Іллічівський морський торговельний порт заборгованості за мировою угодою в сумі 84 663,34 грн., збитків від інфляції в сумі 34 721,31 грн. та трьох відсотків річних в сумі 2 735,85 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно з положеннями ст.ст. 44, 49 ГПК України

Керуючись 32, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85, 115 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Спонукати Гідрометеорологічний центр Чорного та Азовського морів /65009, м. Одеса, вул. Французький бульвар, 89, / до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 06.10.2014р. по справі № 916/3127/14, шляхом присудження до стягнення із Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів /65009, м. Одеса, вул. Французький бульвар, 89, / на користь державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт /68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, / заборгованості за мировою угодою в сумі 84 663 грн. 34 коп. /вісімдесят чотири тисячі шістсот шістдесят три грн. 34 коп./, збитки від інфляції в сумі 34 721 грн. 31 коп. /тридцять чотири тисячі сімсот двадцять одна грн. 31 коп./, три відсотки річних в сумі 2 735 грн. 85 коп. /дві тисячі сімсот тридцять пять грн. 85 коп./, судовий збір в сумі 1 844 грн. 81 коп. /одна тисяча вісімсот сорок чотири грн. 81 коп./. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається, а апеляційне подання вноситься, протягом десяти днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 23.05.2016р.

Суддя С.П. Желєзна