номер провадження справи 20/39/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016 Справа № 910/5817/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф" (03680, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 55г; адреса для листування: 03680, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 28, офіс 501)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хераеус Електро-Найт Україна" (69041, м. Запоріжжя, вул. Кияшка, буд. 16-а)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (69032, АДРЕСА_1)

про розірвання договору страхування життя на умовах програми "Турбота про майбутнє"

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Сидоренко О.О. (дов. № 04 від 25.03.2016 р.);

Від відповідача - Барсукова І.Г. (дов. б/н від 27.11.2014 р.);

Від третьої особи - ОСОБА_1 (особисто, паспорт НОМЕР_1)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хераеус Електро-Найт Україна", відповідача-2: ОСОБА_1 про розірвання договору страхування життя на умовах програми "Турбота про майбутнє" № 000113 від 02.01.2007 р., укладеного між ПАТ «УСК «Гарант-Лайф» та ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна», та стягнення з ОСОБА_1 страхової суми 150000,00 грн.

Відповідно до ухвали господарського суду м. Києва від 01.04.2016 р. позовні матеріали № 910/5817/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хераеус Електро-Найт Україна", ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 15, 17 ГПК ухвалено направлено до господарського суду Запорізької області за встановленою територіальною підсудністю.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл та справу № 910/5817/16 призначено до розгляду судді Гандюковій Л.П.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 р. відмовлено Публічному акціонерному товариству "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф" у прийнятті позовної заяви в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УСК "Гарант-Лайф" 150000,00 грн.; позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф" у частині вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хераеус Електро-Найт Україна" про розірвання договору страхування життя на умовах програми "Турбота про майбутнє" № 000113 від 02.01.2007 р., укладеного між ПАТ "УСК "Гарант-Лайф" та ТОВ "Хераеус Електро-Найт Україна", прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/5817/16, справі присвоєно номер провадження 20/39/16; виключено ОСОБА_1 із відповідачів та залучено ОСОБА_1 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; справу призначено до розгляду на 27.04.2016 р. На підставі ст.. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 16.05.2016 р.

Відповідно до ст. 81-1 ГПК України, за ініціативою суду, здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

16.05.2016 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві. До початку розгляду спору по суті предмету або підстав задоволених позовних вимог не змінив, наполягаючи на предметі та підставах, викладених у позовній заяві. Просив розірвати договір страхування життя на умовах програми "Турбота про майбутнє" № 000113 від 02.01.2007 р., укладений між ПАТ «УСК «Гарант-Лайф» та ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна», на підставах, викладених у позовній заяві. Усно в судовому засіданні зазначив, що підстави розірвання договору викладені позивачем у позовній заяві. Позов мотивовано наступним. 02.01.2007 р. між позивачем та ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна» (відповідач) укладено договір страхування життя на умовах програми «Турбота про майбутнє» № 000113. Позивач взяв на себе зобов'язання з страхування життя працівників страхувальника за рахунок коштів відповідача. Перелік працівників страхувальника зазначений у додатку № 1 до договору, а саме: директор ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна» ОСОБА_1 Загальна страхова сума за ризиком «Дожиття» за договором складає в гривневому еквіваленті 200000,00 Євро. Періодичність сплати страхових внесків - один раз на рік, загальний щорічний страховий внесок становить у гривневому еквіваленті 23534,02 Євро. Договір укладений строком на 9 років, тобто до 01.01.2016 р. Відповідач свої зобов'язання за договором щодо сплати страхових внесків виконав у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками. 04.12.2015 р. позивач листом повідомив ОСОБА_1 про закінчення 01.01.2016 р. терміну дії договору та настання ризику «Дожиття до закінчення дії договору», в результаті якого позивачем буде проведена виплата страхової суми, та також надав 08.12.2015 р. перелік документів, необхідних для виплати страхової суми. Позивач частково здійснив оплату страхової суми на ім'я ОСОБА_1 в розмірі 150000,00 грн. 05.01.2016 р. відповідач надав заяву № 1 з документами для проведення виплати страхової суми, але позивач листами від 16.02.2016 р., 25.02.2016 р. повідомив про подачу не повного пакету документів та обов'язкового проходження процедури ідентифікації та верифікації, та надав повторно новий перелік необхідних документів для виплати страхової суми. У відповідь ОСОБА_1 в листах від 24.02.2016 р., 03.03.2016 р. зазначив, що зі сторони відповідача виконано всі додаткові умови, надано повний пакет документів та здійснено проходження процедури ідентифікації та верифікації вигодонабувача в офісі позивача. Листом від 04.03.2016 р. позивач повідомив, що 26.02.2016 р. було проведено верифікацію вигодонабувача та згідно з запитом Державної служби фінансового моніторингу України необхідно провести повторну перевірку документів. Листом від 16.03.2016 р. позивач повідомив, що відповідно до п. 10.4.15 статуту відповідача до виключної компетенції зборів учасників належить надання директору попередньої згоди на укладання угод, витрату коштів сума (вартість) яких дорівнює або перевищує еквівалент 35000,00 Євро. Оскільки загальний страховий платіж відповідно до договору становить 211806,71 Євро, позивач попросив відповідача надати офіційний документ, який підтверджує попередню згоду зборів учасників відповідача на укладання договору. Станом на дату подання позовної заяви позивачем не отримано від відповідача зазначеного офіційного документу, а тому можна зробити висновок про відсутність згоди зборів учасників відповідача, внаслідок чого позивач не може здійснити оплату страхової суми. З огляду на вищезазначене можливо зробити висновок, що відповідач свої зобов'язання щодо сплати страхових внесків виконав у повному обсязі та позивач це не заперечує, оскільки, в свою чергу, оплатив частково страхову суму в розмірі 150000,00 грн. Але в ході ґрунтовної перевірки пакета документів і даних ОСОБА_1 перед виплатою страхової суми в повному обсязі, позивачем виявлене грубе порушення статуту відповідача, що полягає у відсутності в останнього рішення загальних зборів учасників відповідача з приводу підписання договору на суму 200000,00 Євро, а тому позивач не може перерахувати страхову суму в повному обсязі і вважати договір дійсним та укладеним відповідно до законодавства України. Позов обґрунтовано ч. 1 ст. 354 ГК України, ч. 2 ст. 203, ст.ст. 98, 526, 627, 629, 979, ч. 1 ст. 990, п. 6 ч. 1, ч. 3 ст. 991, ЦК України, ч.ч. 3, 18, 17 ст. 1, п.п. 7, 11 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві від 27.04.2016 р., який міститься в матеріалах справи. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок їх недоведеності та необґрунтованості. Зазначив, що відповідно до переліку, визначеному позивачем, відповідач і застрахована особа 05.01.2016 р. надали в повному обсязі пакет документів, необхідний для виплати страхової суми. Жодних зауважень до отриманих документів у позивача не виникало. Однак, у порушення умов договору страхування та законодавства позивач до цього часу здійснив виплату за договором страхування лише на суму 150000,00 грн. Голова правління ПАТ «УСК «Гарант-Лайф» при зустрічі з ОСОБА_1 повідомив останнього, що затримка виплати виникла через фінансові труднощі страхової компанії та запевнив у здійсненні виплати за договором найближчим часом. Вимагаючи в ОСОБА_1 з'явитися до м. Київ у офіс компанії для проведення верифікації, страховик залишив поза увагою, що відповідно до законодавства процедура ідентифікації та верифікації проводиться до/або під час встановлення ділових відносин, вчинення правочинів, але до проведення фінансової операції, відкриття рахунку. Ділові відносини між сторонами існують протягом 9 років, інформація та документи неодноразово перевірялися, про що свідчить, зокрема, лист позивача № 78 від 10.03.2015 р., а частина страхової суми за договором вже була виплачена страховою компанією. Разом з тим, директор відповідача ОСОБА_1 прибув в офіс страхової компанії, де знову пройшов процедуру верифікації та повторно надав документи, що вже були в розпорядженні позивача. Однак позивач продовжував ухилятися від виконання взятих на себе зобов'язань. У відповіді на лист позивача від 16.03.2016 р. відповідач повідомив позивача про безпідставність його сумнівів, оскільки зі сторони відповідача договір страхування був підписаний не лише директором, але й віце-президентом компанії «Хераеус Електро-Найт Інтернешнл Н.В.» (Бельгія) - головою зборів учасників відповідача. Зазначає, що підписання договору страхування окрім директора також і головою товариства відбулося на підставі протоколу зборів учасників ТОВ «ХЕН Україна» від 20.12.2006 р., яким і затверджено укладення договору страхування. Крім того, договір страхування також погоджений управляючим компанії «Хераеус Електро-Найт Інтернешнл Н.В.» (Бельгія). Укладеним між сторонами договором страхування можливості його розірвання в односторонньому порядку не передбачено, доказів дотримання вимог ст. 188 ГК України порядку розірвання договору позивач суду не надав. Пунктом 2 ст. 651 ЦК України визначено підстави розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін. Вимагаючи розірвати договір у судовому порядку, позивач взагалі не зазначив яким чином йому завдано шкоду і чого він значною мірою позбавився, на що розраховував при укладенні договору. Позивач залишає поза увагою, що наслідком визнання правочину недійсним не може бути його розірвання. Відповідач вважає, що позов пред'явлений позивачем із можливістю уникнути останнім виконання взятих на себе зобов'язань за договором страхування. Вважає, що позивачем жодним чином не доведена наявність порушень з боку відповідача та існування обставин, з якими закон пов'язує правомірність вимоги про розірвання договору. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 16.05.2016 р. на відзив та усні пояснення відповідача усно зазначив, що ним у підставу позову ст. 651 ЦК України не покладено, наполягає на розірванні договору саме з підстав, які викладені в позовній заяві.

Третя особа (ОСОБА_1.) просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв'язку з недоведеністю позивачем обґрунтованості та правомірності своїх вимог. 27.04.2016 р. через канцелярію суду від третьої особи надійшов письмовий відзив (міститься в матеріалах справи), який є аналогічним відзиву відповідача.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, оглянувши оригінал спірного договору, додатків до нього, платіжних доручень, суд

ВСТАНОВИВ:

02.07.2007 р. між Закритим акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант Страхування життя», яке згідно з п. 1.1 нової редакції статуту ПАТ «УАСК «Гарант-Лайф» перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» (страховик за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хераеус Електро-Найт Україна» (страхувальник, відповідач) укладений договір страхування життя на умовах програми «Турбота про майбутнє» № 000113.

Відповідно до п. 1.1 предметом даного договору є страхування життя працівників страхувальника за рахунок його власних коштів. Перелік працівників страхувальника надається у «Списку застрахованих», який є невід'ємною частиною даного договору (додаток № 1 до договору).

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договір укладається строком на 9 років. Договір набирає чинності з 00 години дня наступного за днем надходження на розрахунковий рахунок страховика страхового внеску у повному обсязі згідно з п. 4.4 даного договору.

Страховим випадком за даним договором, зокрема, є Дожиття застрахованого працівника до закінчення строку дії даного договору, надалі - «Дожиття» (п. 3.1.1). Загальна страхова сума за ризиком «Дожиття» складає у гривневому еквіваленті 200000,00 Євро (п. 4.2). Періодичність сплати страхових внесків - один раз на рік (п. 4.3). Загальний щорічний страховий внесок становить у гривневому еквіваленті 23534,08 євро (п. 4.4). Страховик зобов'язався при настанні страхового випадку здійснити виплату страхової суми вигодонабувачу, визначеному за даним договором (п. 5.4.3). За даним договором вигодонабувачем страхових виплат за страховими випадками, вказаними в п.п. 3.1.1, 3.1.3 є застрахована особа, вказана в додатку № 1 до договору (п. 11.1).

Згідно з п. 7.1 дія договору припиняється за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії; виконання страховиком зобов'язань перед страхувальником у повному обсязі; ліквідації страхувальника або страховика у порядку, встановленому законодавством України; прийняття судового рішення про визнання даного договору недійсним; дострокового припинення дій даного договору за ініціативою страхувальника; дострокового припинення дії даного договору за ініціативою страховика у разі несплати страхувальником страхових платежів у строки, обумовлені даним договором.

Додатками до договору, які є його невід'ємною частиною, згідно з п.п. 12.1, 12.2 є додаток № 1 - Список застрахованих», додаток № 2 - «Правила добровільного страхування життя ЗАТ «УСК «Дженералі Гарант Страхування життя» від 21.10.2003 р.

Відповідно до додатку № 1 застрахованим працівником ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна» є директор ОСОБА_1.

У період часу з 30.03.2007 р. по 10.03.2015 р. відповідач перераховував позивачу щорічні страхові внески за умовами договору № 000113 від 02.01.2007 р., що підтверджується відповідними реєстрами кредитових платіжних документів (а.с. 33-47 т. 1).

Вигодонабувач за договором ОСОБА_1 (третя особа в справі) звернувся до позивача з заявою від 02.01.2016 р. про розгляд питання щодо виплати страхової суми за ризиком «Дожиття» у зв'язку з закінченням 01.01.2016 р. строку страхування за договором.

Позивач перерахував вигодонабувачу ОСОБА_1 виплату за договором у загальній сумі 150000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 204 від 03.02.2016 р., № 147 від 05.02.2016 р., № 161 від 09.02.2016 р. на суму 50000,00 грн. кожне (а.с. 48-50 т. 1).

У матеріалах справи мається листування між сторонами, яке здійснювалося шляхом обміну електронними листами, згідно з яким представник позивача повідомляв відповідача про настання 01.01.2016 р. страхового випадку «Дожиття» та необхідністю подання в зв'язку з цим документів страхувальника (а.с. 51-57 т. 1).

Листом від 08.02.2016 р. № 01-080216-01 відповідач вимагав від позивача виплати страхової суми по договору № 000113. У відповідь на даний лист позивач листом від 16.02.2016 р. № 28 повідомив, що 01.01.2016 р. настав страховий випадок за договором № 000113, 05.01.2016 р. позивачем отримано пакет документів від застрахованої особи ОСОБА_1 та позивачем прийнято рішення про виплату страхової суми, однак вигодонабувачем не пройдено процедуру верифікації та просить ОСОБА_1 з'явитись до страхової компанії в м. Київ для проходження даної процедури. Листом від 24.02.2016 р. № 01-240216-01 відповідач повідомив про прибуття ОСОБА_1 в офіс страхової компанії 26.02.2016 р., а також зазначив, що весь пакет документів вигодонабувача та відповідача був наданий страховій компанії по зазначеному нею переліку. До листа відповідач додав, зокрема, нотаріально посвідчену копію статуту товариства. У листі від 25.02.2016 р. № 59 позивач зазначив про необхідність проведення процедури ідентифікації та верифікації вигодонабувача відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення».

Листом від 16.03.2016 р. № 103 позивач просив відповідача надати офіційний документ, який підтверджує попередню згоду зборів учасників ТОВ «Хераеус Електро-Найт Інтернешнл Н.В.» на укладання договору № 000113, що є обов'язковою умовою статуту ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна».

30 березня 2016 р. позивач звернувся до господарського суду з позовом і у позовній заяві зазначив, що оскільки ним не отримано від відповідача попередньої згоди, можливо зробити висновок про відсутність згоди зборів учасників відповідача на укладення договору страхування № 000113, внаслідок чого даний договір не можна вважати дійсним та слід розірвати з даних підстав.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ст. 653 ЦК України).

Правовідносини сторін врегульовано договором страхування життя на умовах програми «Турбота про майбутнє» № 000113 від 02.01.2007 р., який є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Страхуванням, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Аналогічний припис міститься в ст. 16 Закону України «Про страхування».

Предметом договору страхування, відповідно до ст. 980 ЦК, зокрема, можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Згідно з ст. 985 ЦК страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку.

Оцінивши представлені докази, судом встановлено, що договір страхування життя № 000113 у частині сплати страхових внесків повністю виконаний відповідачем, а також виконаний частково позивачем у частині сплати 150000,00 грн. страхових виплат, про що свідчать реєстри кредитових платіжних документів та платіжні доручення і не заперечують сторони.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що ним заявлено вимогу про розірвання договору не внаслідок істотного порушення договору відповідачем, а в зв'язку з відсутністю рішення загальних зборів учасників відповідача з приводу укладення спірного договору.

Суд розглядає позовну вимогу позивача в межах заявлених підстав та предмету, які позивачем не змінювалися.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 145 ЦК вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Як вбачається з тексту договору страхування від 02.01.2007 р. № 000113, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хераеус Електро-Найт Україна», укладаючи договір, діє в особі голови товариства ОСОБА_6 і директора ОСОБА_1, які діють на підставі статуту.

Суд зазначає, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Відповідно до статуту ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна», копія якого долучена позивачем до позовної заяви та міститься в матеріалах справи (а.с. 78-103 т. 1, а.с. 24-36 т. 2), засновником товариства є компанія «Хераеус Електро-Найт Інтернешнл Н.В.», юридична особа за законодавством Бельгії. Органами управління товариства-відповідача згідно з п. 9.1 статуту є збори учасників та директор товариства. За пунктом 10.4.15 до виключної компетенції зборів учасників належить надання директору або будь-якій іншій особі попередньої згоди на укладення угод, витрату коштів, відчуження майна або вчинення правочинів, зокрема, укладення, зміну або розірвання договорів (контрактів, угод), сума (вартість) яких дорівнює або перевищує еквівалент 35000 Євро (однією операцією чи серією пов'язаних операцій). Відповідно до п. 11.5.4 статуту директор з урахуванням обмежень, встановлених цим статутом, вчиняє та підписує від імені товариства будь-які правочини, зокрема, укладає договори (контракти, угоди).

Згідно з усними поясненнями представника позивача, наданими в судовому засіданні, копія статуту була наявна в позивача на момент укладення спірного договору та сумнівів стосовно повноважень осіб, які підписали (уклали) договір страхування від імені відповідача в позивача не виникало.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.04.2016 р. надав копію протоколу зборів учасників ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна» від 20.12.2006 р. (а.с. 18-19 т. 2) (голова зборів ОСОБА_6), відповідно до якого збори учасників вирішили затвердити, що договір страхування життя пана ОСОБА_1 буде укладено з АТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант Лайф Іншуаранс», загальна сума договору - 200000 Євро в гривневому еквіваленті, договір з боку «ХЕН» підпишуть голова правління компанії та директор. Директором ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна», згідно з протоколом зборів ради директорів компанії «Хераеус Електро-Найт Інтернешнл Н.В.» від 18.05.2005 р. (а.с. 20-23 т. 2) призначений ОСОБА_1 Згідно з заявою президента компанії «Хераеус Електро-Найт Інтернешнл Н.В.» від 11.04.2016 р. (а.с. 16-17 т. 2) ОСОБА_6 (особа, яка підписала договір страхування з боку відповідача) працює на посаді віце-президента з маркетингу і продажів з 01.01.2000 р.

Також представник відповідача в судовому засіданні 16.05.2016 р. надав лист компанії «Хераеус Електро-Найт Інтернешнл Н.В.» від 20.04.2016 р., адресований суду, в якому зазначено, що заява про підписання ОСОБА_1 договору без отримання на те дозволу від зборів учасників компанії є недостовірною, оскільки голова правління компанії також підписав договір з боку ХЕНУ, а збори учасників у Бельгії затвердили цю дію.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено право підприємств та організацій звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права в разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України є, зокрема, припинення правовідношення.

Приписами ст.ст. 12, 13, 14 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 206 ГК України господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

У статті 188 Господарського кодексу України встановлений порядок розірвання господарських договорів. Відповідно до ч.ч. 1, 4 цієї норми сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору або у разі неодержання відповіді у встановлений двадцятиденний строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 вказаної статті передбачено, що розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Разом з тим, передбачене ст. 188 ГК надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів його використовує та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору. Суд повинен встановити у межах позовних вимог підстави для розірвання договору, встановлені законом або договором, а також порушення прав позивача.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про страхування» дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: 1) закінчення строку дії; 2) виконання страховиком зобов'язань перед страхувальником у повному обсязі; 3) несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки; 4) ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених статтями 22, 23 і 24 цього Закону; 5) ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; 6) прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Спірний договір страхування № 000113 від 02.01.2007 р. не передбачає право на одностороннє розірвання договору з підстав, які вказані у позовній заяві.

Законодавством встановлені вичерпні випадки, коли сторона договору має право відмовитись від договору в односторонньому порядку та в разі підтвердження такої відмови договір є розірваним.

Відповідно до ст. 997 ЦК України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом. Якщо страхувальник прострочив внесення страхового платежу і не сплатив його протягом десяти робочих днів після пред'явлення страховиком письмової вимоги про сплату страхового платежу, страховик може відмовитися від договору страхування, якщо інше не встановлено договором. Страхувальник або страховик може відмовитися від договору страхування в інших випадках, встановлених договором. Страхувальник або страховик зобов'язаний повідомити другу сторону про свій намір відмовитися від договору страхування не пізніш як за тридцять днів до припинення договору, якщо інше не встановлено договором. Страховик не має права відмовитися від договору особистого страхування без згоди на це страхувальника, який не допускає порушення договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо страхувальник відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страховиком страхових виплат. Якщо відмова страхувальника від договору обумовлена порушенням умов договору страховиком, страховик повертає страхувальникові сплачені ним страхові платежі повністю. Якщо страховик відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає страхувальникові сплачені ним страхові платежі повністю. Якщо відмова страховика від договору обумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страховик повертає страхувальникові страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страхових виплат. Наслідки відмови від договору страхування життя встановлюються законом. Якщо страхувальник або страховик відмовився від договору страхування, договір припиняється.

Письмової відмови від договору страхування № 000113 позивач суду не надав.

Чинним законодавством, яке регулює правовідносини страхування, не передбачено право страховика відмовитись від договору страхування в односторонньому порядку в разі відсутності згоди зборів учасників страхувальника на укладення договору страхування.

Право на відмову страховика від здійснення страхової виплати, встановленого в ст. 991 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, не є правом на розірвання договору страхування з підстав, які заявлено.

Позивач, як вбачається із позовної заяви, обґрунтовуючи свої вимоги про розірвання договору, послався виключно на передбачені Цивільним кодексом України загальні положення про договір, зобов'язання та положення законодавства, яке регулює страхування. Однак, всупереч вимогам ст.ст. 33, 34 ГПК України взагалі не зазначив і не доказав, із яких саме правових підстав, встановлених законом чи договором, наявне між сторонами зобов'язання має бути припинено шляхом розірвання договору. Адже, вказана позивачем ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, у тому числі необхідний обсяг цивільної дієздатності. Однак, по-перше, недотримання стороною вимог ст. 203 ЦК України має за собою інший правовий наслідок - визнання недійсним правочину (ст. 215 ЦК України), а не його розірвання. По-друге, згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Позивач стверджує, що ним виявлено грубе порушення статуту відповідача, однак позивачем не доведено, яким чином порушення статуту відповідача (у разі встановлення такого факту) порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. Відповідно до протоколу зборів учасників ТОВ «Хераеус Електро-Найт Україна» від 20.12.2006 р. (а.с. 18-19 т. 2) збори учасників вирішили затвердити, що договір страхування життя пана ОСОБА_1 буде укладено з АТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант Лайф Іншуаранс», загальна сума договору - 200000 Євро в гривневому еквіваленті, тому посилання позивача на Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» також не може бути підставою для розірвання договору.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно з ст. 22 ГПК України зміна предмету або підстав позову є правом позивача.

За таких обставин, вимога про розірвання договору страхування заявлена позивачем безпідставно та необґрунтовано, порушення його прав з боку відповідача на час пред'явлення позову та розгляду цієї справи в суді відсутнє. Наведені позивачем обґрунтування позову з посиланням на норми права та письмові докази не можуть бути підставою для задоволення позову по даному предмету та вказаних підстав.

На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог відмовляється в повному обсязі.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір у сумі 1378,00 грн. покладається на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також бере до уваги, що ухвалою суду від 11.04.2016 р. було відмовлено у прийнятті позовної заяви в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_1 150000,00 грн. і вирішено питання про судовий збір у частині майнової вимоги (2250,00 грн.), роз'яснено позивачу право звернутися з письмовим клопотанням про повернення судового збору в частині 2250,00 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 20 травня 2016 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.