ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа № 907/1287/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрон-Іршава» за вих. № 1/3/16 від 04.03.2016 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2016 року

у справі № 907/1287/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кару Інвест», м. Мукачево

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрон-Іршава», м.Іршава Іршавського району

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Відділу державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції, м. Іршава

2. Державної податкової інспекції у Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Іршава

про стягнення заборгованості на суму 406 333,33 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 24.12.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_3 керівник.

від третьої особи 1: не з"явився;

від третьої особи 2:не з"явився

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 «Кару Інвест» звернулось до Господарського суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_4 «Електрон-Іршава» про стягнення заборгованості на суму 406 333,33 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2016 року у справі № 907/1287/15 (суддя Йосипчук О.С.) позов ОСОБА_4 «Кару Інвест» задоволено. Суд виніс рішення, яким стягнув з ОСОБА_4 «Електрон-Іршава» на користь ОСОБА_4 «Кару Інвест» суму в розмірі 406 333,33 грн. та суму 6095 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись з даним рішення ОСОБА_4 «Електрон-Іршава» подало апеляційну скаргу за вих. № 1/3/16 від 04.03.2016 року, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2016 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник стверджує, що ОСОБА_4 «Електрон-Іршава» не є продавцем нерухомого майна, не укладало з позивачем договору купівлі-продажу нерухомого майна, товариством не було включено до податкової декларації з ПДВ за звітний період зобовязання з податку на додану вартість з цієї операції, тому не має обовязку оформляти і видавати позивачу податкову накладну позивачу з цієї господарської операції.

Крім цього в апеляційній скарзі ОСОБА_4 «Електрон-Іршава» просило скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.01.2016 року.

Відповідно до ст. 68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Одночасно, в п. 10 постанови N 16 від 26.12.2011 р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, внаслідок чого господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Питання про скасування заходів до забезпечення позову може бути розглянуто господарським судом без виклику сторін та інших учасників судового процесу.

Так ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.01.2016 року у даній справі було вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не вирішив питання про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 12.01.2015 року, якою вжито заходи забезпечення позову, не є предметом оскарження, суд апеляційної інстанції не може розглядати питання про її скасування.

Державною податковою інспекцією у Іршавському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області було подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 464 від 30.03.2016 року, в якому підтримує твердження позивача щодо обовязку ОСОБА_4 «Електрон Іршава» виписати податкову накладну на спірну суму коштів по операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження №48199252 по виконанню виконавчого напису нотаріуса №848 від 25.12.2009р. про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: частину майнового комплексу в складі: гаражів, позначені на плані літ. «Е2, цех «Модуль», позначений 6 на плані літ. «З», адміністративно-побутовий комплекс під літерою «З штрих», склад «Модуль», позначений на плані літ. «Л», які знаходяться за адресою: Закарпатська область, м. Іршава, вул. Федорова, 36 «А», власником якого є ОСОБА_4 «Електрон-Іршава»м. Іршава, що виступало майновим поручителем по кредитним зобовязанням ОСОБА_4 «Янтарний».

10.09.2015р. Державним підприємством «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації описаного державним виконавцем вказаного вище нерухомого майна, що належало на праві власності відповідачу (реєстраційний номер лота - 93749), за визначеною ціною продажу в розмірі 2 438 000,00 грн., про що складено відповідний Протокол № 114354.

Згідно з вказаним Протоколом переможцем з продажу зазначеного нерухомого майна (реєстраційний номер лота - 93749), стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Кару-Інвест», м. Мукачево.

Кошти за придбане майно по лоту №93749 переможцем електронних торгів ТОВ «Кару-Інвест» було сплачено на рахунок відділу ДВС Іршавського районного управління юстиції у повному обсязі.

На підтвердження зазначених обставин продажу позивачу зазначеного вище нерухомого майна за вказаною ціною свідчить також Акт про реалізацію предмета іпотеки від 07.10.2015р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Придбане позивачем нерухоме майно було звільнено з-під арешту згідно з постановою начальника відділу ДВС Іршавського РУЮ від 07.10.2015р. ВП№36713103.

Право власності позивача ОСОБА_4 «Кару-Інвест» на зазначене нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.12.2015р. на підставі виданого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу, свідоцтва від 14.12.2015р., яке посвідчує придбання позивачем на електронних торгах за ціною 2 438 000,00 грн. частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Іршава, вул. Федорова, 36 "А", та яке раніше належало ТОВ «Електрон-Іршава», м. Іршава.

Зазначений факт підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 14.12.2015р.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що ним було направлено на адресу відповідача лист б/н від 23.12.2015 року щодо видачі належно оформленої податкової накладної по придбанню вказаного вище нерухомого майна на електронних торгах загальною вартістю 2 438 000,00 грн., та проведення електронної реєстрації податкової накладної в порядку визначеному діючим законодавством. Однак, відповідач ОСОБА_4 «Електрон-Іршава» не прореагував та відповідних дій з видачі і оформлення податкової накладної з цієї господарської операції не здійснив. У звязку з неможливістю відшкодувати сплачені за цією операцією суми податку на додану вартість, позивач ОСОБА_4 «Кару-Інвест» звернувся до Господарського суду Закарпатської області за захистом своїх порушених прав, подавши позов до відповідача про стягнення 406 333,33 грн. Позивач стверджує, що з вини відповідача він не взмозі віднести цю суму коштів по податкового кредиту за звітній період і відшкодувати її.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному обсязі.

Таким чином, в даній нормі права йдеться мова про збитки в результаті порушення цивільного права.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

В той же час, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, є окремим випадком застосування загального принципу цивільного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України), за яким особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Позивач має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, але й сам факт порушення відповідачем його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і шкодою. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності певних передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою для настання цивільно-правової відповідальності.

Отже, обов'язок по відшкодуванню збитків настає для суб'єктів господарювання у разі порушення господарського зобов'язання в результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (ст.ст. 224, 225 ГК України та ст. 623 ЦК України), або такий обов'язок настає в наслідок завдання шкоди за відсутності між сторонами договірних правовідносин (глава 82 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення з боку відповідача, наявність та розмір упущеної вигоди, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і завданою шкодою покладено на позивача.

Крім цього, позивач в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилається на ст. 187, 189, 198, 201 Податкового кодексу України.

Тобто, стверджує, що протиправна поведінка відповідача полягає в порушенні останнім приписів Податкового кодексу України, що полягає в наступному.

Згідно п. 201.10., ст. 201 Податкового кодексу (на норми якої посилається позивач), при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом встановлено що, станом на момент придбання позивачем на електронних торгах зазначеного вище нерухомого майна та до 28.01.2016 року діяв наказ Міністерства фінансів України від 23.09.2014, № 966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість».

Згідно п. 17 розділу 3 зазначеного Порядку у разі відмови постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) до декларації додаються заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) за формою згідно з (Д8) (додаток 8) та скановані копії документів, передбачених пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу.

Пізніше, 28.01.2016 року наказом Міністерства фінансів України № 21 було затверджено «Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (який був чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Згідно з п. 18 розділу 3 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця за формою згідно з (Д8) (додаток 8). Копії документів, передбачених пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу, подаються до контролюючого органу за місцем обліку платника податків у строки, передбачені для подання податкової декларації. Копії документів, передбачених пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу, подаються до контролюючого органу за місцем обліку платника податків у строки, передбачені для подання податкової декларації.

Також, згідно листа Міністерства доходів і зборів України від 13.01.2014, № 448/6/99-99-19-04-02-15 «Щодо деяких питань оподаткування податком на додану вартість» відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Отже, чинним законодавством та наведеними вище підзаконними актами передбачено право покупця на оскарження дій постачальника у випадку його відмови подати податкову накладну.

Конкретний спосіб захисту прав покупця у разі порушення своїх обовязків продавцем це подача заяви із скаргою на постачальника одночасно з декларацією за звітний податковий період.

Судом встановлено, що позивач не скористався своїм правом на звернення до державної податкової інспекції із скаргою на відповідача (за формою згідно з Д8) щодо відмови у наданні податкової накладної та з копією документів передбачених ст. 201 розділу 5 Податкового кодексу України.

Предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає обовязок на кредитора довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі ненадання відповідачем податкової накладної.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 «Кару Інвест» не зверталося до державної податкової інспекції із скаргою на відповідача (за формою згідно з Д8) щодо відмови у наданні податкової накладної та з копією документів передбачених ст. 201 розділу 5 Податкового кодексу України, слід вважати що ним не доведено, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати відшкодування ПДВ.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 1 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законодавством.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для застосування такої міри відповідальності до відповідача, як стягнення збитків, через відсутність складу цивільного правопорушення.

Також, на думку колегії суддів суд першої інстанції пославшись на положення ст. 187, 188, 189, 198, 201 Податкового кодексу України, сферою регулювання якого є податкові відносини, неправомірно застосував норми права відмінного від того, яке регулює цивільно-правові та господарські відносини по відшкодуванню шкоди та застосовується господарським судом при вирішенні господарських спорів.

При цьому правова природа коштів, які підлягали до стягнення не була визначена ні в прохальній частині позовної заяви ні в резолютивній частині рішення суду першої інстанції.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку що рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2016 року слід скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103- 105, Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задоволити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.02.2016 року скасувати. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кару Інвест» (89600, м.Мукачево, вул. І. Франка, 27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрон-Іршава» (90100, м. Іршава, вул. Федорова, 36 "А", ) 6 704,49 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

4. Доручити місцевому господарському суду видати наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу направити в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено та підписано 23.05.2016 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

Судді Дубник О.П.

ОСОБА_1