РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Справа № 906/1550/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.12.15 р.

у справі № 906/1550/15 (суддя Прядко О.В. )

позивач ОСОБА_2 господарство "Невирівка-ОС"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД"

про стягнення 42020,10 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 25.12.2015р.(суддя Прядко О.В.) позовні вимоги Фермерського господарства "Невирівка-ОС" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" про стягнення 42020,10 грн задоволені частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" (12101, Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, смт. Володарськ-Волинський, вул. Героїв України, буд. 13-А, ) на користь фермерського господарства "Невирівка-ОС" (12122, Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, село Невирівка, вул. Жовтнева, буд. 15, );

- 28880,60 грн. основного боргу,

- 5084,13 грн. пені,

- 751,11 грн. 3% річних,

- 1006,31 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині в позові відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд керувався положенням ч.5 ст.254,ст.ст. 525, 526, 549, 611,692 Цивільного кодексу України, ч.6 ст. 232 Господарського суду України та прийшов до висновку, що станом на час прийняття рішення покупець не надав суду доказів погашення заборгованості перед продавцем за поставку сировини (молока коров'ячого) на суму 28880,60 грн., відтак вимоги продавця щодо стягнення основної заборгованості на вище вказану суму є обґрунтованими.

Щодо стягнення пені, суд вказав, що не вірно визначено період, за який може бути стягнуто пеню, враховуючи вказане стягнув 5084,13грн. пені. В стягненні 7304,08 грн пені відмовив за безпідставністю її нарахування.

В частині стягнення 3% річних ,суд першої інстанції ,здійснивши перерахунок , вважає правомірним нарахування до стягнення 751,11 грн., а у стягненні 0,18 грн. відмовив.

Не погодившись з постановленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що при подачі позову були надані товаро-транспортні накладні за період з червня по жовтень місяць 2014 року, з яких не вбачається, що товариство відповідача отримало молоко, оскільки відсутній підпис уповноваженої особи про отримання товару, в накладних містяться відомості про постачальника - с. Невирівка, та накладні не заповнені належним чином відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України № 176 від 01.07.2002 року Про затвердження інструкції та форм первинного обліку з урахуванням вимог ДСТУ 3662-97 Молоко коров'яче незбиране. Вимоги при закупівлі..

Позивачем зазначено, що поставка молока здійснена ними, але в графах товарно-транспортних накладних містяться вантажовідправник - с. Невирівка, Невирівка і т.д. Відтак, з вказаних накладних не вбачається, що передача товару відбувалась саме ОСОБА_2 господарством Невирівка ОС.

Окрім того, товарно-транспортні накладні не містять підпису уповноваженої особи, яка отримала товар, П.І.Б., посаду в графі "матеріальну цінність отримав.

На думку апелянта, відсутні належні докази, які б підтверджували отримання відповідачем товару та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем немає, і, як наслідок, відсутні підстави для нарахування на вказану суму 3 % річних і пені.

Крім того вважає, що вимоги щодо стягнення пені подані з порушенням строку звернення до суду, строків позовної давності терміном шість місяців.

Звертає увагу суду, що наданий позивачем акт звіряння розрахунків станом на 02.07.2015 року не є належним доказом по справі, оскільки не містить підпису представника відповідача, а з вказаного акту не вбачається дата, станом на яку виникла вказана заборгованість і за який період. Тому є неможливим підтвердити існування початкового сальдо у сумі 28880,60 грн. первинними бухгалтерськими документами.

Вважає, що оскільки позивач просить стягнути заборгованість по договору № 7 від 01.06.2014 року, але не надав до суду належним чином підтвердження отримання товариством відповідача товару - товарно-транспортних накладних та відповідні ветеринарні свідоцтва, у суду першої інстанції були відсутні підстави частково задовольняти позов.

Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 25 грудня 2015 року по справі № 906/1550/15 та винести нове рішення, яким відмовити в позові ФГ Невирівка ОС до ТОВ ФЕНІКС ТРАНС ЛТД про стягнення заборгованості, 3 % та пені.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення господарського суду Житомирської області від 25 грудня 2015 року у вказаній справі постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права , а обставини, зазначені в апеляційній скарзі, не відповідають дійсності , а також не підтверджені певними засобами доказування.

Так, як вбачається з матеріалів справи , відповідачем ( покупцем) в період 18.06.2014р. 21.11. 2014 р. було на виконання вимог Договору №7 про поставку молока- сировини від 01.06.2014р., частково оплачено отриману молочну продукцію на загальну суму 74000,00 грн, а неоплаченою залишилась сировина ,поставлена у жовтні та частково у вересні 2014 р.

Позивач у відзиві наголошує, що за порушення строків оплати переданої сировини на підставі п. 6.4 договору та відповідно до здійсненого судом перерахунку нараховано до стягнення 5084 грн. пені , а також 3% річних за період з 16.11.2014 р. по 28.09.2015 р.

Вказує, що доводи апелянта про факт неправомірного використання печатки на приймальних квитанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у звязку з відсутністю доказів.

Позивач у відзиві наголошує, що враховуючи наявні в матеріалах справи документи та зроблені висновки місцевого господарського суду , покликання апелянта , викладені у скарзі, є безпідставними.

Просить рішення господарського суду Житомирської області від 25 грудня 2015 року по справі № 906/1550/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання сторони не зявились, про час місце розгляду скарги повідомлялись належним чином та заздалегідь, зокрема, від позивача повернулось поштове повідомлення про вручення поштової кореспонденції ( а.с.49 ,т.2).

Від відповідача на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою " за закінченням терміну зберігання" ( а.с.52, т.2).

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин апеляційний господарський суд вважає , що апелянт належним чином повідомлений про час та місце апеляційного перегляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки сторони належним чином повідомлялись про час та місце апеляційного перегляду справи, враховуючи обмеженість строків вирішення спору, явка сторін обов'язковою не визнавалась, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та визнала за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" (покупець/відповідач) та фермерським господарством "Невирівка-ОС" (продавець/позивач) був укладений договір № 7 поставки молоко-сировини (далі Договір) (а. с. 10- 11, т.1)

Пунктом 1.1 Договору визначено, що постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця сировину власного виробництва (молоко коров'яче), в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру, що відповідають за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за договірними цінами, обумовленими протоколом погодження цін, який є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язався прийняти цю сировину та оплатити її на умовах даного договору в кількості і в терміни, передбачені даним договором.

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що постачальник повинен супроводжувати передачу сировини з наступними документами: ветеринарним свідоцтвом ф.№ 2 (щомісячно, не пізніше 1-го календарного дня з моменту його видачі в термін до 3-го числа кожного місяця); товарно-транспортними накладними (на кожну партію).

Сировина постачальником передається представнику покупця або перевізнику під підпис останнього у товарно-транспортній накладній (п. 4.2 договору).

При цьому, згідно з п. 2.7 договору на підставі місячної приймальної квитанції, постачальник виписує та надає покупцю зведену за місяць "Податкову накладну" та загальну накладну на молоко.

Розрахунок за закуплене молоко покупець проводить протягом 15 календарних днів із дня одержання сировини, на розрахунковий рахунок постачальника (п. 5.2 договору).

В період з 01.06.2014р. по 31.10.2014р. постачальником було поставлено товару на загальну суму 102 880, 60 грн., з них покупцем було не оплачено товар на суму 28880, 60 грн., у звязку з чим фермерське господарство "Невирівка-ОС" звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" з позовом про стягнення 28 880,60 грн. основного боргу; 12388,21 грн. пені та 751,29 грн.- 3% річних.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне до спірних правовідносин застосувати такі положення чинного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України ( далі ЦК), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі ГК) встановлено, що суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати, господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог до виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться і у статті 265 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

З огляду на зазначені обставини справи, колегія суддів відзначає, що на виконання умов договору № 7 від 01.06.2014р. продавцем в період червень - жовтень 2014 року було поставлено покупцю молоко першого сорту на загальну суму 102880,60 грн.

Факт поставки та отримання товару підтверджується матеріалами справи, а саме товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини, які складені на кожну партію сировини окремо (а. с. 58 - 86, 88 - 118, 120 - 150, 152 - 181, 183 195, т.1).

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з позивачем, що останнім повністю дотримано вищезазначені умови договору та належним чином поставлено товар відповідачу, оскільки надані ним товарно-транспортні накладні, які б підтверджували факт поставки товару, не мають доказової сили.

Судова колегія вважає такі твердження апелянта необґрунтованими та такими, що не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на наступне.

Так, в матеріалах справи містяться складені покупцем місячні приймальні квитанції за 30.06.2014р. на суму 24657,00 грн., 31.07.2014р. - 25273,60 грн., 31.08.2014р. - 22761,60 грн., 30.09.2014р. - 21892,20 грн. та 31.10.2014р. - 8296,20 грн. (а. с. 12 16, т.1).

При цьому судова колегія відзначає, що відповідно до вимог п.1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини ( ф.№ 3-ПК(МС) ( далі Інструкція) затвердженої наказом Міністерством аграрної політики України 01.07.2002 р. № 176 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02.09.2002 р. за № 723/7011, дана інструкція розроблена з урахуванням вимог до заповнення документів , що повязані з продажем закупівлею молочної сировини.

Приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою №1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць. Документальне забезпечення записів у приймальній квитанції проводиться відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704). Дані з нагромаджувальної відомості за місяць по сільськогосподарському підприємству вносяться до приймальної квитанції.

Під приймальником в Інструкції розуміється юридична або фізична особа , яка здійснює приймання молочної продукції на молокоприймальному пункті або переробному підприємстві від сільськогосподарських підприємств.

Згідно абз. 3 ч.2 п.п.2.1 п.2 вищезазначеної інструкції приймальна квитанція виписується один раз на місяць або за період місяця.

Слід зазначити, що з врахуванням вимог останньої, обовязок по оформленню приймальних квитанцій на закупівлю молочної сировини на підставі товарних накладних було покладено на відповідача , що здійснював приймання молочної сировини.

Таким чином, доводи апелянта про не відповідність даних, зазначених у первинних документах на поставку молочної сировини є суперечливими, оскільки саме на відповідача покладений обовязок заповнення приймальних квитанцій на підставі наданих йому товарно транспортних накладних. Як вбачається з матеріалів справи, останній заповнював такі квитанції та проставляв ціну.

В свою чергу , сторонами погоджена договірна ціна на поставку молока-сировини , яка була зафіксована в квитанціях на приймання товару, з розрахунку: 3,00 грн/кг у червні 2014 року, 3,20 грн/кг у липні, серпні 2014 року та 3,30 грн/кг у вересні, жовтні 2014 року.

В матеріалах справи містяться приймальні квитанції: № 377 за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року; № 414 за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року; № 430 за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року; № 471 за період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року; № 474 за період з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року та акти звірки взаємних розрахунків: № 5 від 02.01.2015 року; № 51 від 02.02.2015 року; № 101 від 31.03.2915 року; № 133 від 05.05.2015 року і № 152 від 31.05.2015 року, згідно яких саме посадові особи відповідача прийняли товар у позивача, оскільки приймальні квитанції підписані посадовими особами та скріплені печатками філії відповідача.

Враховуючи викладене, у відповідності з пунктом 2.1. договору позивач виконав взяті на себе зобов'язання з передачі відповідачу молочної сировини, а відповідач розрахувався за цю сировину частково та на момент подання позову мав заборгованість у сумі 28880,60 грн.

Щодо доводів апелянта про відсутність належних доказів про поставку позивачем молочної сировини, а саме з порушенням діючого законодавства, зокрема без довіреностей, колегія суддів відзначає таке.

Відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для / підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Отже, відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29.04.2015 р. у справі № 903/679/14).

В свою чергу, колегія суддів відзначає, що в матеріалах справи наявні приймальні квитанції, які засвідчують факт прийняття покупцем сировини в період з 18.06.2014 р. по 21.11.2014 р., та відсутні докази того, що молочну сировину не отримано покупцем чи було повернуто продавцю у встановленому законом порядку з підстав неналежного оформлення товарно-транспортних накладних.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з письмових пояснень продавця у 2014 році на підприємстві ТОВ "Фенікс Транс ЛТД" приймальником молока працювала ОСОБА_3, яка, за даними продавця, фактично і приймала сировину, доказом чого є засвідчувальний напис, проставлений нею на звороті всіх оформлених товарно-транспортних накладних.

В свою чергу, слід зауважити, що покликання скаржник на те, що печатку ТОВ "Фенікс Транс ЛТД" використовували не законно, суд апеляційної оцінює критично,оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо порушення правил обліку, зберігання чи використання печатки відповідача, доказів втрати чи викрадення зазначеної печатки, проведення службового розслідування за фактом її незаконного використання та звернення у зв'язку з цим до правоохоронних органів (станом на момент складення приймальних квитанцій), а тому відсутні докази в підтвердження факту неправомірного використання печатки на приймальних квитанціях.

З огляду на зазначене, матеріалами справи підтверджено факти прийняття товару від позивача відповідачем за умовами виконання договору на закупівлю молочної сировини від 01.06.2014 р. на суму 102 800,60 грн.

Приписи статті 692 ЦК України визначають, що покупець зобов'яний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до банківських виписок по рахунку продавця вбачається, що покупцем в період 18.06.2014р. - 21.11.2014р. було частково оплачено отриману молочну сировину на загальну суму 74000 грн (а. с. 40 44 ,т.1). Неоплаченою залишилася сировина, поставлена у жовтні 2014 року та частково у вересні 2014 року на суму -28880,60 грн., докази погашення зазначеної суми заборгованості перед продавцем за поставку сировини (молока коров'ячого) в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, вимоги продавця щодо стягнення основної заборгованості на вище вказану суму є обґрунтованими, а відтак суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 28880,60 грн.

За порушення строків оплати переданої сировини продавець, на підставі п. 6.4 договору, нарахував до стягнення з покупця 12 388,21 грн. пені.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок пені проведено позивачем на суму боргу 28880,60 грн. за період з 16.11.2014р. по 28.09.2015р.

В свою чергу, суд першої інстанції не погодився з обраним позивачем періодом для стягнення пені , у звязку з чим порахував, що заборгованість по поставці за вересень 2014 року виникла з 16.10.2014р., згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, період її нарахування закінчується 15.04.2015р.. Щодо неоплаченої покупцем поставки за жовтень 2014 року, то з урахуванням положень ч.5 ст. 254 ЦК України період нарахування пені починається 18.11.2014р. та закінчується 17.05.2015р., а не 28.09.2015р., як визначив продавець у своєму розрахунку.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з вищенаведеним з огляду на таке.

Так, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань", господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

З огляду на зазначене, колегія суддів відзначає, що позивачем заявлений період для стягнення пені з 16.11.2014 р. по 28.09.2015 р.

Згідно п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний , святковий або інший неробочий день , що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, правильним є період нарахування пені з 18.11.2014 р. по 15.04.2015 р. ( за поставу за вересень 2014р.) та з 18.11.2014 р. по 17.05.2015 р. ( за поставу за жовтень 2014р.), у зв"язку суд апеляційної інстанції здійснив перерахунок пені, яка становить 5052,55 грн. , в стягненні 7 335,66 грн. пені слід відмовити ( розрахунок додається).

При цьому апеляційний суд не може погодитись з доводами апелянта щодо пропуску позивачем строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Пунктом 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За таких обставин, звернувшись 16 жовтня 2015 року до господарського суду Житомирської області з позовом , позивач не пропустив строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення 3% річних, згідно розрахунку, наданого позивачем за період з 16.11.2014 р. по 28.09.2015 р. заявлена до стягнення сума 751,29 грн.

Не погодившись з заявленою сумою, місцевий суд стягнув 751,11 грн., а у стягненні 0,18 грн.- 3% річних відмовив,при цьому не навів жодного розрахунку .

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки, прийшов до висновку про необхідність стягнення 3% річних за період з 18.11.2014 р. по 28.09.2015 р. у розмірі 747,73 грн., у стягненні 3.56 грн. слід відмовити.

З огляду на зазначене правомірним є стягнення з ТОВ "Фенікс Транс ЛТД" на користь Фермерського господарства "Невирівка-ОС" :

- 28880,60 грн. основного боргу,

-5052,55 грн. пені,

- 747,73 грн.-3% річних

У стягнення 7 335,66 грн. пені та 3,56 грн. 3% річних необхідно відмовити.

З огляду на вищенаведене судова колегія відзначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги господарського судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 4 ГПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

В свою чергу, рішення господарського суду Житомирської області від 25.12.2015 р. у вказаній справі в силу п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права слід змінити в частині стягнення пені, 3% річних та судового збору .

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України судові витрати за подачу позовної заяви в розмірі 1036 грн. підлягають до стягнення з відповідача з ТОВ "Фенікс Транс ЛТД" на користь Фермерського господарства "Невирівка-ОС."

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 25.12.2015 р. у справі № 906/1550/15 змінити в частині стягнення пені, 3% річних та судового збору.

В частині стягнення основного боргу в розмірі 28880,6 грн. рішення суду залишити без змін .

Резолютивну частину викласти в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" (12101, Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, смт. Володарськ-Волинський, вул. Героїв України, буд. 13-А, ) на користь фермерського господарства "Невирівка-ОС" (12122, Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, село Невирівка, вул. Жовтнева, буд. 15, ) 28880,60 грн. основного боргу, 5052,55 грн. пені, 747,73 грн. 3% річних та 1036,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову .

Відмовити у стягненні 7335,66 грн. пені та 3,56 грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Фенікс Транс ЛТД" (12101, Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, смт. Володарськ-Волинський, вул. Героїв України, буд. 13-А, ) на користь фермерського господарства "Невирівка-ОС" (12122, Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, село Невирівка, вул. Жовтнева, буд. 15, ) 1036 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви .

На виконання даної постанови видачу наказу доручити господарському суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Крейбух О.Г.