РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 906/97/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача 1: представник не прибув;

від відповідача 2: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АННА" (м.Житомир) на рішення господарського суду Житомирської області від 07.04.16р. у справі № 906/97/16 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АННА" (м.Житомир)

до Відповідача 1: Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

Відповідача 2: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Олександр-Гарант-Груп"

про усунення перешкод в користуванні орендованими приміщеннями

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Анна» (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд Житомирської області з позовною заявою (том 1, а.с. 3-5) до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 (надалі Відповідач 1) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Олександр-Гарант-Груп» (надалі Відповідач 2) в якій просить усунути перешкоди Позивачу з боку Відповідача 1 та Відповідача 2 в користуванні орендованими приміщеннями загальною площею 361,3 м в будівлі № 31 по вулиці Щорса в місті Житомир шляхом надання вільного входу до вказаних приміщень та просить зобовязати Відповідача 1 і Відповідача 2 не чинити перешкод в користуванні орендованими Позивачем приміщеннями загальною площею 361,3 м в будівлі № 31 по вулиці Щорса в місті Житомир.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 7 квітня 2016 року (том 2, а.с. 107-110) з підстав, вказаних у цьому рішенні, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Позивач звернувся з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 118-122) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Житомирської області від 7 квітня 2016 року по справі № 906/97/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушення норм процесуального та матеріального права. Крім того, Позивач як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що даний договір оренди від 1 жовтня 2014 року був продовжений на 1 рік, тобто до 30 вересня 2016 року на підставі статті 764 Цивільного кодексу України, та зауважує, що жодного заперечення проти продовження оренди та листів з вимогою звільнити приміщення протягом місяця Відповідач 1 не висловлював. Також, апелянт зауважує, що оскільки відсутній акт прийому-передачі орендованих приміщень, то в даному випадку договір оренди не припинений, а тому порушене право Позивача як орендаря підлягає захисту.

Ухвалою суду від 6 травня 2016 року (том 2, а.с. 117) апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 25 травня 2016 року.

Представники Позивача, Відповідача 1 та Відповідача 2 в судове засідання від 25 травня 2015 року не зявилися. Про дату, час та місце розгляду справи сторони були належним чином повідомлені, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (том 2, а.с. 128-130). Водночас, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 6 травня 2016 року явка сторін не була визнана обовязковою.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26 грудня 2011року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Численними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти України визнано порушення пункту 1 статті 6 Право на справедливий суд Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, зокрема, полягало у тому, що національними судами не забезпечено розгляд справи заявника в розумний строк через затримки у провадженні, в основному з вини судів.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору і міститься апеляційна скарга Позивача, в котрій висвітлена його позиція, в правовому полі статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Позивача, Відповідача 1 та Відповідача 2, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 7 квітня 2016 року по даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача - без задоволення. При цьому апеляційний господарський суд виходив з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 жовтня 2014 року між Позивачем та Відповідачем 1 було укладено договір оренди № Ж15/09 (надалі ОСОБА_3; том 1, а.с. 41-45).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Відповідач 1 передає, а Позивач приймає у тимчасове платне користування на умовах цього Договору частину нежитлового приміщення загальною площею 361,3 квадратних метри, що розташоване в приміщенні на:

· 1 (першому) поверсі будівлі, а саме: № 4 - площею 6,0 кв.м., № 5 - площею 19,7 кв.м., № 6 - площею 306 кв.м., №16 - площею 12,0 кв.м., № 21 - площею 12,8 кв.м., № 25 - площею 15,6 кв.м., № 26 - площею 18,5 кв.м., № 27 - площею 2,8 кв.м., № 28 - площею 1,5 кв.м., № 2 9 - площею 2,5 кв.м., № 30 - площею 1,4 кв.м., № 31 площею 1,2 кв.м.;

· 2 (другому) поверсі будівлі, а саме: № 2 - площею 25.3 кв.м., № 3 - площею 155,00 кв.м., № 4 - площею 10,5 кв.м, № 5 - площею 2,8 кв.м., № 6 - площею 4,0 кв.м., № 7 - площею 44,2 кв.м., № 8 - площею 4,0 кв.м., № 9 - площею 7,1 кв.м., № 12 - площею 2,9 кв.м., № 13 - площею - 3,4 кв.м., № 14 - площею 1,4 кв.м., № 15 - площею 1.6 кв.м., № 16 - площею 1,5 кв.м.. Приміщення знаходяться за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул. Щорса, буд. 31.

Згідно пункту 2.1 Договору: передача приміщення Позивачу в оренду і повернення приміщення Відповідачу 1 з оренди здійснюється представниками Сторін на підставі двостороннього ОСОБА_4 прийманя-передачі; приміщення вважається переданим в оренду/з оренди з моменту підписання Сторонами відповідного ОСОБА_4 приймання-передачі.

Як визначено пунктом 2.2 Договору: обєкт оренди повинен бути повернутий Позивачем Відповідачу 1 з оренди по ОСОБА_4 приймання-передачі не пізніше дня закінчення строку оренди, зазначеного в пункті 4.1 Договору, а в разі дострокового припинення дії або дострокового розірвання цього Договору не пізніше дня дострокового припинення правовідносин оренди, визначеного згідно з цим Договором; в будь-якому випадку ОСОБА_4 приймання-передачі підписується Відповідачем 1 після фактичного звільнення Приміщення Позивачем; обовязок по поверненню обєкта оренди супроводжується обовязком Позивача по передачі Відповідачу 1 ключів від обєкта оренди, копій (при необхідності та за вимогою Відповідача 1 оригіналів) усіх узгоджень, дозволів і відповідної технічної документації, що стосується проведених Позивачем поліпшень та інших переобладнань, а також ремонтів обєкта оренди, зокрема, але не виключно: інженерних мереж, підключень, комунікацій і устаткування обєкту оренди, якщо такі мали місце.

Підпунктом 3.2.5 Договору визначено, що Відповідач 1, зокрема, має право, відмовитися від цього Договору у випадках та в порядку, передбачених чинним законодавством України або цим Договором, в тому числі у разі, якщо Позивач прострочує сплату орендної плати за користування обєктом оренди чи інших платежів, передбачених цим Договором, понад два рази, або порушує строк сплати орендної плати чи інших платежів, передбачених цим Договором, понад два рази.

У відповідності до підпункту 3.3.8 Договору, Відповідач 1, зокрема зобовязаний, у випадку припинення строку оренди або дострокового припинення правовідносин оренди розірвання цього Договору повернути Відповідачу 1 обєкт оренди у тому ж стані, в якому Відповідач 1 його отримав, з урахуванням зроблених невідємних покращень та нормального фізичного зносу обєкта оренди самостійно, не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дня закінчення строку оренди/дострокового припинення правовідносин оренди, з дотриманням порядку, передбаченого чинним законодавством України, здійснити реєстрацію припинення права користування обєктом оренди, якщо право користування обєктом оренди було попередньо зареєстровано або була подана заява про реєстрацію права користування.

Відповідно до пункту 4.1 Договору, враховуючи положення пункту 9.1 цього Договору, строком оренди за цим Договором Сторони визначили частину строку цього Договору, протягом якого Сторонами встановлено існування правовідносин оренди; правовідносини оренди Приміщення, передбачені цим Договором, виникають (а строк оренди Приміщення починає підліковуватися) з моменту підписання сторонами ОСОБА_4 приймання-передачі, на підставі якого Відповідач 1 передав, а Позивач прийняв в оренду приміщення, та закінчується (а строк оренди Приміщення закінчується) 30 вересня 2015 року включно або при настанні підстав (передбачених цим Договором), з якими Сторонами повязують дострокове припинення правовідносин оренди Приміщення.

Згідно пункту 4.2 Договору: по закінченні чергового строку оренди за цим Договором, Позивач має переважне право перед будь-якими третіми особами на продовження дії та/або переукладення цього Договору на наступний строк; при цьому, про бажання скористатися своїм переважним правом і переукласти ОСОБА_3 на новий строк Позивач письмово повідомляє Відповідача 1 не менш ніж за три місяці до закінчення строку дії даного Договору; умови і порядок користування переважним правом регулюються статтею 777 Цивільного кодексу України.

Згідно пункту 5.1 Договору: орендна плата за цим Договором, встановлюється у розмірі 23 000 грн, в тому числі ПДВ 20% - 3833 грн 33 коп, на календарний місяць, в тому числі плата за користування земельною ділянкою; при визначенні розміру орендної плати не врахована вартість спожитих орендарем в Приміщенні експлуатаційних та комунальних послуг (електропостачання, послуг каналізації та водовідведення, холодного і гарячого водопостачання, опалення); відшкодування вартості вказаних експлуатаційних та комунальних послуг проводиться окремо Позивачем на підставі виставлених Відповідачем 1 рахунків; починаючи з дати підписання сторонами акту приймання Приміщення та по дату повернення, Позивач щомісячно відшкодовує Відповідачу 1 витрати на експлуатаційні та комунальні послуги, пов'язані з утриманням приміщення, розмір яких розраховується пропорційно площі приміщення та/або відповідно до показань лічильників, встановлених в приміщенні, а також на рахунків, що отримані Позивачем від відповідних організацій, які надають відповідні послуги; щомісячно відшкодування орендодавцю витрат на експлуатаційні та комунальні послуги, що пов'язані з утриманням приміщення, здійснюється на підставі виставлених Відповідачем 1 рахунків.

Згідно пункту 7.4 Договору, у випадку не підписання Позивачем акту приймання-передачі (про повернення обєкта оренди з оренди) (ухилення від його підписання) та/або не звільнення обєкта оренди в день закінчення строку оренди/дострокового припинення правовідносин оренди, Сторони домовилися, що Відповідач 1 має право звільнити обєкт оренди від майна Позивача, що знаходиться в ньому, і передати вказаний Обєкт в користування третім особам.

В такому випадку Відповідачем 1 складається акт, в якому вказується перелік майна Позивача, яке знаходилося на території обєкту оренду. Після отримання письмової вимоги Позивача про повернення майна, Відповідач 1 повертає вилучене майно за умови повного відшкодування Позивачем всіх витрат Відповідача 1, повязаних із зберіганням такого майна, з оплатою робіт по звільненню обєкта оренди майна, що знаходилося на території обєкту оренди, та інші платежів, передбачених цим Договором.

В подальшому, сторони дійшли згоди та уклали договори про внесення змін до пункту 4.1 Договору, котрими, зокрема, Договором про внесення змін № 3 від 30 жовтня 2015 року (том 1, а.с. 48) було викладено пункт 4.1 Договору в наступній редакції: враховуючи положення пункту 9.1 цього Договору, строком оренди за цим Договором Сторони визначили частину строку цього Договору, протягом якого Сторонами встановлено існування правовідносин оренди; правовідносини оренди Приміщення, передбачені цим Договором, виникають (а строк оренди Приміщення починає підліковуватися) з моменту підписання сторонами ОСОБА_4 приймання-передачі, на підставі якого Відповідач 1 передав, а Позивач прийняв в оренду приміщення, та закінчується (а строк оренди Приміщення закінчується) 31 січня 2016 року включно або при настанні підстав (передбачених цим Договором), з якими Сторонами повязують дострокове припинення правовідносин оренди Приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що 1 листопада 2013 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір про надання послуг фізичної охорони обєктів (надалі ОСОБА_3 охорони; том 1, а.с. 100-101).

У відповідності до пункту 1.1 Договору, за цим Договором Відповідач 1 передає, а Відповідач 2, згідно з дислокацією обєктів Відповідача 1, приймає під охорону обєкт (належне Відповідачу 1 на праві власності або володіння та користування приміщення) та майно, що знаходиться на обєкті і забезпечує здійснення пропускного режиму та територію обєкту.

23 січня 2016 року Відповідачем 1 було укладено з Відповідачем 2 додаткову угоду № 3 до Договору про надання охоронних послуг № 26/14 від 1 листопада 2013 року (надалі Додаткова угода № 3; том 1, а.с. 102).

У відповідності до пунктів 2, 4 Додаткової угоди № 3, Відповідач 1 та Відповідач 2 дійшли згоди внести зміни в Додаток № 2 до Договору включити до даного Додатку 1 цілодобовий пост; усі інші умови договору № 26/14 від 1 листопада 2013 року, залишаються без змін; охорона обєкту здійснюється згідно затвердженої Відповідачем 1 та Відповідачем 2 дислокації обєкту.

У зв'язку з введенням Відповідачем 1 з 23 січня 2016 року охорони орендованого Позивачем приміщення, що, як зазначає Позивач, позбавило його можливості допуску до орендованих приміщень, Позивач звернувся із заявою до Житомирського відділу поліції ГУНПУ в Житомирській області, про що свідчить внесене 24 січня 2016 року до ЄДРКП кримінальне провадження №0000609 за фактом самоправних дій з боку працівника Відповідача 1 ОСОБА_5 (том 1, а.с.21)

Крім того, 27 січня 2016 року Позивач звернувся, також, із аналогічною заявою про вчинені кримінальні правопорушення до НПУ, Генеральної прокуратури та СБУ (том 1, а.с. 27).

Позивач, вважаючи себе належним орендарем, оскільки, не отримав будь-яких заперечень від Відповідача 1 стосовно користування орендованим приміщенням після закінчення строку дії Договору оренди, а відтак, як стверджує Позивач ОСОБА_3 є пролонгованим, а тому продовжує користуватись орендованими приміщеннями, звернувся до Відповідача 1 та Відповідача 2, про захист, на його думку, порушеного права, з позовом про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном з боку Відповідачів, шляхом зобов'язання Відповідач 1 не чинити перешкод у його користуванні.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховує наступні положення діючого законодавства.

Судовий захист права власності та майнових прав власників здійснюється шляхом розгляду справ за позовами щодо речових прав на майно, як-то: віндікаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України); негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України); про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (стаття 392 Цивільного кодексу України).

В силу статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Згідно з статтею 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із частиною 1 статтею 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 2 статті 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що: у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі; якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктом 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" роз'яснено, що у розгляді справ зі спорів, що виникають з договорів оренди будівель або інших капітальних споруд, слід враховувати умови договору та спеціальні норми статті 795 Цивільного кодексу України, в силу яких договір найму припиняється з моменту оформлення відповідних документів (актів), що підтверджують повернення наймачем предмета договору найму.

Дослідивши матеріали справи в сукупності з нормами діючого законодавства колегія суду акцентує увагу на наступних фактах.

Як встановлено вище в даній судовій постанові, між Позивачем та Відповідачем 1 було укладено договір оренди приміщень загальною площею 361,3, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул. Щорса, буд. 31; строк дії якого, з врахуванням Договору про внесення змін № 3, було продовжено до 31 січня 2016 року.

У відповідності до підпункту 3.2.6 Договору, сторони дійшли згоди, що у випадку порушення Позивачем зобовязань щодо своєчасної сплати будь-яких платежів за цим Договором та/або звільнення обєкта оренди, Відповідач 1 має право застосувати оперативно господарську санкцію у вигляді припинення господарського використання обєкта оренди Позивачем та припинити доступ Позивача (в т.ч. його працівників, гостей, відвідувачів тощо)до обєкта оренди; сторони дійшли згоди, що Позивач не несе відповідальності за збереження майна Позивача; про застосування передбаченої цим підпунктом Договору оперативно-господарської санкції Відповідач 1 зобовязаний письмово повідомити Позивача за 3 (три) робочих дня до дня її застосування.

Згідно рішення господарського суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року в справі № 906/1399/15 (за позовом Відповідача 1 до Позивача про стягнення 177 812 грн 90 коп.) вимоги Відповідача 1 про стягнення заборгованості з компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги в сумі 117 496 грн 13 коп. визнано безпідставними та такими, що не підлягали задоволенню, а тому в позові в частині стягнення коштів в цій частині було відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 травня 2016 року апеляційну скаргу Відповідача 1 задоволено частково. Рішення господарського суду Житомирської області по справі № 906/1399/15 скасовано в частині відмови у стягненні заборгованості зі сплати компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги, пені за несвоєчасну сплату компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги, в решті рішення залишено без змін. Стягнуто з Позивача 1 856 грн 37коп. пені за несвоєчасну сплату орендної плати, 86 946 грн 13 коп. заборгованості зі сплати компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги, 4 850 грн 91 коп. пені за несвоєчасну сплату компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги. Припинено провадження у справі в частині стягнення 23000 грн основного боргу та 20000 грн заборгованості зі сплати компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги. В решті позову відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2016 року Відповідач 1 уклавши Додаткову угоду № 3 (охоронні послуги) з Відповідачем 2, тим самим опосередковано засвідчив про застосування Відповідачем 1 (на підставі підпункту 3.2.6 Договору) до Позивача оперативно-господарської санкції у вигляді припинення господарського використання об'єкта оренди Позивачем, шляхом припинення доступу Позивача до орендованих приміщень.

Як доказ письмового повідомлення Позивача про застосування даної санкції, Відповідач 1 долучив до матеріалів справи претензію № 4971 від 10 липня 2015 року та лист від 21 липня 2015 року № 5554 (том 1, а.с. 52, 55), з тексту котрих вбачається, що Відповідач 1 попереджав Позивача про наявність станом на 10 липня та 22 липня 2015 заборгованості з орендної плати в сумі 8095 грн за період з лютого 2015 року по червень 2015 року та 105 976 грн 22 коп. не компенсованих орендарем витрат по комунальним та експлуатаційним платежам по травень 2015 року включно. З даних доказів також вбачається, що вимагав сплатити дані суми протягом 9 календарних днів, та вказав, що з 10 календарного дня з дня отримання даної претензії у відповідності до пункту 7.3.1 Договору. Також, з доказів вбачається факт попередження, що у відповідності до пункту 3.2.6 Договору, на 10 календарний день з дати отримання цієї претензії буде застосовано оперативно-господарську санкцію у вигляді припинення доступу персоналу Позивача до об'єкта оренди.

З даними претензіями було ознайомлено директора Позивача (ОСОБА_6С.) 24 липня та 24 серпня 2015 року, про що міститься відповідний запис на даних претензіях з підписом - "не согласна".

Зважаючи на зміст даної претензії та листа від 21 липня 2015 року (з котрих вбачається попередження Позивача про припинення господарського використання обєкта оренди та припинення доступу Позивача в приміщення на підставі пункту 3.2.6 Договору), суд констатує, що дане в подальшому знайшло своє відображення в укладенні Договору про надання послуг цілодобової охорони приміщення (враховуючи проміжок часу, котрий був потрачений Відповідачем 1 для захисту свого порушеного права шляхом звернення до судових інстанцій з позовом до Позивача). Відтак, колегія суддів зауважує, що такі дії Відповідача 1 із належними письмовими доказами свідчать про небажання продовжувати даний ОСОБА_3 (відмову Відповідача 1) на новий термін та існуючі договірні відносини саме з Позивачем.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта, наведені в апеляційній скарзі (том 2, а.с. 119-120) щодо того, що оскільки жодного заперечення проти продовження оренди протягом місяця від Відповідача 1 не надходило, відсутній акт приймання-передачі приміщення, всі речі Позивача знаходять в орендованому приміщенні, то на підставі статті 764 Цивільного кодексу України, ОСОБА_3 вважається поновлений на такий же строк. При цьому, суд наголошує, що Договором укладеним між Позивачем і Відповідачем 1 передбачено зовсім іншу процедуру.

Суд констатує, що згідно пункту 4.2 Договору: по закінченні чергового строку оренди за цим Договором, Позивач має переважне право перед будь-якими третіми особами на продовження дії та/або переукладення цього Договору на наступний строк; при цьому, про бажання скористатися своїм переважним правом і переукласти ОСОБА_3 на новий строк Позивач письмово повідомляє Відповідача 1 не менш ніж за три місяці до закінчення строку дії даного Договору; умови і порядок користування переважним правом регулюються статтею 777 Цивільного кодексу України.

В той же час, як роз'яснено в пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" №12 від 29 травня 2013 року, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, ч.2 ст.291 ГК України, ч.2 ст.17 та ч.2 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Також, відповідно до пункту 9.2 Договору, сторони, з огляду на положення пункту 9.1 цього Договору, встановили наступний строк цього договору: строк цього договору становить період часу з дня вступу в дію цього Договору до моменту закінчення строку його дії відповідно до цього пункту договору; цей договір вступає в дію з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, а в частині встановлення правовідносин оренди, передбачених цим договором, - з дня, визначеного згідно з пунктом 4.1 цього Договору; строк дії цього Договору закінчується - в частині правовідносин оренди приміщення, встановлених цим договором - з моменту закінчення правовідносин оренди, визначеного згідно з пунктом 4.1 цього Договору, а в частині регулювання інших правовідносин, передбачених цим договором, (крім положень пункту 9.5. цього Договору) - з дня повного виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених цим Договором; положення пункту 9.5 цього Договору за взаємною згодою сторін діють безстроково.

Зважаючи на умови Договору в правовому полі статтей Цивільного кодексу України, котрі регулюють умови продовження строку дії договору, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять, а Позивачем не подано належних доказів (письмові повідомлення), котрі б свідчили про його намір продовжувати договір оренди приміщення.

Крім того, про відсутність такого наміру опосередковано засвідчує Додаткова угода № 3 від 23 січня 2016 року про забезпечення цілодобової охорони орендованого приміщення та про неможливість вільного доступу Позивача з цього моменту до орендованого приміщення.

З огляду на усе вищеописане в даній судовій постанові, доводи Позивача про відсутність будь-яких заперечень Відповідача 1 проти продовження дії Договору, в контексті відсутності вільного користування орендованим приміщенням та вільного доступу до нього починаючи з 23 січня 2016 року та подання з цього приводу Позивачем скарг до правоохоронних органів і в цілому звернення Позивача в суд з позовом до Відповідача 1 про усунення перешкод в користуванні орендованим приміщенням, повністю нівелюються зазначеними обставинами (котрі між іншим ініційовані Позивачем).

Також, твердження Позивача щодо продовження Договору до 30 вересня 2016 року спростовуються пунктом 4.1 Договору (з врахуванням Договору про внесення змін № 3), котрим визначено, що строк оренди закінчується 31 січня 2016 року.

Окрім того, Відповідачем 1, для виконання вимог пунктів 2.1 та 2.2 Договору, було складено акт приймання-передачі приміщення від 31 січня 2016 року (том 1, а.с. 61), котрий підписаний та скріплений відтиском печатки тільки зі сторони Відповідача 1, а також, в звязку із неприбуттям представників Позивача для фіксації факту повернення орендованого приміщення та не підписання даного акту приймання-передачі, Відповідачем 1 - 31 січня 2016 року, за участю свідків (ОСОБА_4, ОСОБА_7, із зазначенням паспортних даних), був складений акт відсутності представників Позивача (том 1, а.с. 63).

Також, суд вважає безпідставними й твердження Позивача щодо того, що в орендованих приміщеннях знаходяться речі Позивача і до цього часу Відповідач 1 не повідомив його про звільнення приміщення від речей.

При цьому, враховуючи не підписання Відповідачем 1 акту приймання-передачі орендованого приміщення від 31 січня 2016 року (з огляду на закінчення строку оренди 31 січня 2016 року), колегія суддів звертає увагу на пункт 7.4 Договору, котрим передбачено, що у випадку не підписання Позивачем акту приймання-передачі (про повернення обєкта оренди з оренди) (ухилення від його підписання) та/або не звільнення обєкта оренди в день закінчення строку оренди/дострокового припинення правовідносин оренди, Відповідач 1 має право звільнити обєкт оренди від майна Позивача, що знаходиться в ньому, і передати вказаний Обєкт в користування третім особам. Після отримання письмової вимоги Позивача про повернення майна, Відповідач 1 повертає вилучене майно.

Зважаючи на відсутність від Позивача письмового повідомлення про намір продовжувати договір оренди, розглядаючи відносини сторін щодо поновлення Договору саме в правовому полі статтей 764 та 777 Цивільного кодексу України, керуючись пунктами 4.1 та 9.2 Договору, судова колегія дійшла висновку, що строк оренди приміщення та в цілому строк дії цього Договору в частині правовідносин оренди Приміщення закінчився - 31 січня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи та позовних вимог Позивач, звертаючись до суду як титульний володілець просить Відповідача 1 усунути перешкоди в користуванні орендованим приміщенням шляхом забезпечення йому вільного доступу до орендованого приміщення.

Як вбачається з пункту 1.4 Договору, Відповідач 1 є власником орендованого Позивачем приміщення.

Згідно із частиною першою статті 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У відповідності до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; у разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 лютого 2002 року №3- рп/2002 (V003Р710-02) зазначено, що власність гарантує не лише права власників, а й зобов'язує, покладає на них певні обов'язки. Саме про це йдеться у статтях 13 і 41 Конституції України, відповідно до яких використання власності не може завдавати шкоди людині, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Власник майна може звернутися з позовом про усунення будь-яких порушень своїх прав іншими особами, в тому числі усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, при цьому, суду повинно бути доведено, що такі дії порушують права власника і є протиправними.

Позов про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно. Тобто, необхідною умовою захисту права власності служить підтвердження позивачем своїх прав на майно.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника або титульного володільця до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, які перешкоджають позивачу використовувати належне йому право, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Однією з умов подання негаторного позову є тривалий характер правопорушення і його наявність на момент звернення з позовом. Негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника (титульного володільця), а не тих, що мали місце в минулому.

В силу статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Негаторний позов пред'являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Враховуючи положення діючого законодавства України, колегія суддів констатує, що негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а володіння - це наявність фізичного доступу до речі.

Водночас, судова колегія зауважує, що враховуючи ту обставину, що відповідно до пункту 4.1 оренда приміщення закінчила свою дію 31 січня 2016 року, а Позивач звернувся з позовом 8 лютого 2016 року (згідно відмітки штемпеля канцелярії місцевого господарського суду) Позивачем, як титульним володільцем, не надано доказів в підтвердження права на користування та розпоряджання спірним майном, що було передано йому на підставі Договору.

Водночас, наполягаючи на продовженні дії Договору та фактичному знаходженні майна Позивача у належних Відповідачу 1 приміщеннях після 31 січня 2016 року, помилково залишено поза увагою ті обставини, що відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України у разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Тобто, норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви (вона обов'язково повинна бути спрямована на припинення договору оренди) та момент її направлення контрагенту за договором.

В даному випадку, як зі змісту позовної заяви, так і зібраних у справі доказів вбачається, що Позивач, як титульний володілець (зважаючи на закінчення строку оренди приміщення) позбавлений можливості володіти орендований майном, оскільки, зважаючи на те, що Відповідач 1 є власником орендованого майна, який і наділений всім спектром прав власника, а саме: правом володіння, користування і розпорядження.

Враховуючи усі встановлені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про неможливість захисту прав Позивача шляхом пред'явлення негаторного позову в зв'язку з відсутністю в його володінні спірного майна, оскільки передбачений вищевказаною правовою нормою негаторний позов пред'являється власником лише за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати користування та розпорядження ним та є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі.

Крім того, колегією суддів встановлено, що орендоване приміщення належить на праві власності Відповідачу 1.

Відтак, судова колегія дійшла висновку, що права Позивача, зважаючи на відсутність будь-якого правового статусу у нього по відношенню до орендованого майна, не можуть бути захищені шляхом пред'явлення негаторного позову, оскільки таке майно перебуває у власності іншої особи, а тому позовні вимоги Позивача про усунення перешкод в користуванні орендованим майном шляхом надання вільного доступу до приміщення не підлягають до задоволення.

З огляду на усе наведене вище у цій постанові та з огляду на докази наявні у матеріалах справи, в розрізі статтей 32-33 Господарського процесуального кодексу України, колегія Рівненського апеляційного господарського суду відхиляє заперечення Позивача, висвітлені у апеляційній скарзі, оскільки вони не відповідають обставинам справи, спростовуються наявними у справі доказами, а також спростовані усім вищевказаним у даній судовій постанові.

Отже, враховуючи усе вищевказане, колегія апеляційного господарського суду констатує недоведеність Позивачем підставності своїх позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні орендованим майном та дійшла висновку, що позов не підлягає задоволенню.

З огляду на усе вищевисвітлене у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АННА" - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 07 квітня 2016 року в справі № 906/97/16 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 906/97/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.