ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.05.2016р. Справа № 905/1043/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь, Донецька область, в особі відокремленого підрозділу Красноармійського РВУ, м. Красноармійськ, Донецька область

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м. Добропілля, Донецька область

про стягнення 32 607 грн. 21 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 03-48 від 18.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № ББУ/ОДО88/15 від 10.12.2015р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 19.05.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь, Донецька область, в особі відокремленого підрозділу Красноармійського РВУ, м. Красноармійськ, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м. Добропілля, Донецька область, про стягнення витрат, повязаних з ліквідацією пошкоджень водоводу в сумі 35 631 грн. 09 коп.

За результатами автоматичного розподілу справ, справу №905/1043/16 передано на розгляд судді Овсянніковій О.В.

Ухвалою суду від 03.03.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 22.03.2016р.

22.03.2016р. суддя Овсяннікова О.В. заявила самовідвід від розгляду справи №905/1043/16.

22.03.2016 року, розглянувши заяву від 22.03.2016р. про самовідвід судді господарського суду Донецької області Овсяннікової О.В. від розгляду справи №905/1043/16 та виходячи з приписів ст.20 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 21 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вказаної заяви про самовідвід.

За результатами автоматичного розподілу справ від 30.03.2016 року, справу №905/1043/16 передано на розгляд судді Мельниченко Ю.С.

Ухвалою суду від 01.04.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято справу до свого провадження, розгляд справи призначено на 19.04.2016р. Ухвалою суду від 19.04.2016р. розгляд справи було відкладено на 12.05.2016р.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.05.2016р. по 19.05.2016р.

18.04.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява № 734 від.13.04.2016р. про зменшення розміру позовних вимог у порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська на користь Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу витрати, повязані з ліквідацією пошкоджень водоводу в сумі 32 607 грн. 21 коп.

Суд розглядає справу з урахуванням наданої заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором № 119/10-270 від 16.11.2010 року щодо відшкодування витрат, повязаних з ліквідацією пошкоджень водоводу. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 11, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 12.05.2016р. та 19.05.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на укладання договору № 119/10-270 від 16.11.2010 року із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з відшкодування витрат, повязаних з ліквідацією пошкоджень водоводу, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідач у свою чергу в судовому засіданні 12.05.2016р. та 19.05.2016р. заперечував проти задоволення позовних вимог. 12.05.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області надав відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач посилається на те, що позивачем не доведено заподіяння йому збитків, їх розмір та причинно-наслідкового звязку між невиконанням зобовязань та заподіяними збитками. Також, у відзиві зазначено, що в.о. головного маркшейдера ОСОБА_3, який разом з представниками Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу склав акти про пошкодження водоводу та підпис якого міститься на даних актах, не надавалося повноважень щодо складання будь-яких актів та підписання будь-яких документів від імені Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська. Крім того, відповідач у відзиві посилається на рішення господарського суду Донецької області від 18.06.2013р. по справі №905/3304/13, яким у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі відокремленого підрозділу Красноармійського регіонального виробничого управління до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська про стягнення збитків в сумі 10 грн. 35 коп. було відмовлено, у звязку з чим відповідач вважає, що дана справа підлягає припиненню. Відповідач у відзиві, також, зазначає, що позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності, на підставі чого просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 19.05.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшло клопотання про застосування строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська (далі сторона-1) та Комунальним підприємством Компанія Вода Донбасу (далі сторона-2) був укладений договір № 119/10-270 від 16.11.2010 року (далі за текстом Договір), за умовами якого сторони узгоджують умови підробітки магістрального водоводу «Білозерськ-Новодонецьк», Д=500мм 6 південною лавою У-1 гор.550мм пл.18 ОДО Шахта Білозерська.

Відповідно до п.2.1.1. договору, сторона-1 зобовязується письмово узгоджувати зі стороною-2 порядок та умови робіт, що проводяться.

Відповідно до п.2.1.3. договору, сторона-1 зобовязується проводити свої роботи у відповідності з проектом підробітки, який є невідємною частиною цього договору та з урахуванням пропозицій та зауважень внесених стороною-2.

Відповідно до п.2.1.5. договору, сторона-1 зобовязується відшкодовувати всі витрати, повязані з ліквідацією пошкодження водоводу, а також шкоду, спричинену населенню та стороннім організаціям внаслідок аварії на водоводі, причиною яких став вплив гірничої підробітки, яка здійснювалась стороною-1.

Пунктом 2.1.6. договору, визначено, що протягом 10 днів з моменту отримання рахунка та калькуляції витрат на ліквідацію пошкодження водоводу сторона-1 зобовязана відшкодувати витрати стороні-2 шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок сторони-2, визначеної калькуляцією витрат.

Відповідно до п.2.3. договору, сторони підписують двосторонній акт про пошкодження водоводу в результаті гірничої підробітки, на підставі акту про пошкодження водоводу сторона-2 складає калькуляцію суми витрат на ліквідацію пошкодження водоводу, яка направляється стороні-1 для відшкодування витрат.

Згідно з п. 4.1, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2012р., але не менше ніж до повного закінчення процесу зсуву земної поверхні на підробляючій дільниці. В даному випадку договір вважається щорічно пролонгованим.

В результаті гірничої підробітки, яка здійснювалась відповідачем в 2013 році відбулася низка пошкоджень магістрального водоводу Білозерськ-Новодонецьк Д=500мм, про що сторонами складено акти про пошкодження водоводу Білозерськ-Новодонецьк Д=500мм, зокрема:

- акт про пошкодження водоводу Білозерськ-Новодонецьк Д=500мм ПК 5 під впливом гірничої підробітки ТДВ Шахта Білозерська від 08.01.2013р.,

- акт про пошкодження водоводу Білозерськ-Новодонецьк Д=500мм ПК 0+50 під впливом гірничої підробітки ТДВ Шахта Білозерська від 25.01.2013р.,

- акт про пошкодження водоводу Білозерськ-Новодонецьк Д=500мм ПК 4+50 під впливом гірничої підробітки ТДВ Шахта Білозерська від 07.02.2013р.,

- акт про пошкодження водоводу Білозерськ-Новодонецьк Д=500мм ПК 5+10 під впливом гірничої підробітки ТДВ Шахта Білозерська від 18.02.2013р.

У звязку із чим, позивачем було вручено відповідачу з супровідними листами №131 від 11.01.2013р., №238 від 31.01.2013р., №432 від 11.02.2013р., №534 від 20.02.2013р., №919 від 02.42.013р. кошториси, калькуляції витрат на ліквідацію пошкодження водоводу, рахунки для відшкодування витрат на загальну суму 35 631 грн. 09 коп. Про отримання вищевказаних документів, також, свідчать штампи відповідача на актах про пошкодження водоводу. Факт отримання даних документів відповідачем не оспорювався.

Позивачем було перераховано витрати, повязані з ліквідацією пошкодження водоводу, у звязку з помилковим включенням у калькуляції витрат податку на додану вартість на витрати з оплати праці та єдиний соціальний внесок. 12.04.2016р. позивачем складені нові калькуляції витрат на ліквідацію пошкодження водоводу на загальну суму 32 607 грн. 21 коп., які містяться у матеріалах справи та які були направлені позивачем відповідачу 13.04.2016р. разом з заявою про зменшення розміру позовних вимог № 734 від.13.04.2016р.

Судом встановлено, що зобовязання з відшкодування витрат, повязаних з ліквідацією пошкоджень водоводу за договором № 119/10-270 від 16.11.2010 року відповідачем не виконані в повному обсязі, сума відшкодування витрат у розмірі 32 607 грн. 21 коп. станом на час розгляду справи не сплачена.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача для ухилення від виконання свого обовязку за договором стосовно оплати робіт, як це визначено п. 2.1.6. договору, протягом 10 днів з моменту отримання рахунка та калькуляції витрат на ліквідацію пошкодження водоводу.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати робіт як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача на те, що сума, яку просить стягнути позивач є збитками судом не приймається до уваги, оскільки договором № 119/10-270 від 16.11.2010 року чітко визначено зобовязання відшкодовувати всі витрати, повязані з ліквідацією водоводу. Саме витрати, повязані з ліквідацією водоводу просить стягнути позивач, а тому доводи відповідача є не обґрунтованими та передчасними.

Відповідачем також зазначено, що в.о. головного маркшейдера ОСОБА_3, який разом з представниками Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу склав акти про пошкодження водоводу та підпис якого міститься на даних актах, не надавалося повноважень щодо складання будь-яких актів та підписання будь-яких документів від імені Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська. Дане твердження спростовується тим, що на актах про пошкодження водоводу, наданих позивачем в обґрунтування позову, міститься підпис генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська та печатка підприємства.

Твердження позивача, що справа підлягає припиненню є необґрунтованою, оскільки предметом даного спору є стягнення витрат, повязаних з ліквідацією водоводу за договором № 119/10-270 від 16.11.2010 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином, оскільки у справі №905/3304/13 за позовом Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі відокремленого підрозділу Красноармійського регіонального виробничого управління до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська про стягнення збитків в сумі 10 грн. 35 коп., предметом спору є стягнення збитків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення провадження по справі.

Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто, позивач мав право звернутися із даною позовною заявою протягом трьох років з моменту підписання актів про пошкодження водоводу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовною заявою №1451 від 20.06.2013р. про стягнення з відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м. Добропілля, Донецька область витрат, повязаних з ліквідацією пошкоджень водоводу в сумі 35 631 грн. 09 коп. Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.06.2013р. дану позовну заяву було прийнято до розгляду та порушено провадження по справі №905/4625/13.

У звязку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, з метою збереження життя і здоровя працівників господарського суду Донецької області та учасників судового процесу, захисту їх законних прав та інтересів, господарський суд Донецької області призупинив свою роботу до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю і здоровю працівників господарського суду Донецької області та учасників судового процесу.

З 27 квітня 2015 року господарський суд Донецької області відновив роботу за адресою: м. Харків, проспект Леніна, 5.

У березні 2016 року позивач, Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь, Донецька область, в особі Красноармійського РВУ, м. Красноармійськ, Донецька область, повторно звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м. Добропілля, Донецька область, про стягнення витрат, повязаних з ліквідацією пошкоджень водоводу в сумі 35 631 грн. 09 коп.

Відповідно до п.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, не підлягає відновленню справа, втрачена до закінчення судового розгляду. В такому разі заявник не позбавлений права на подання нової позовної заяви (іншого звернення, передбаченого ГПК) у загальному порядку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, у звязку з предявленням Комунальним підприємством Компанія Вода Донбасу позовної заяви в межах строку позовної давності, суд дійшов висновку, що перебіг строку позовної давності був перерваний.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, повязаних з ліквідацією водоводу за договором № 119/10-270 від 16.11.2010 року в сумі 32 607 грн. 21 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

У прохальній частині позовної заяви Комунальне підприємство Компанія Вода Донбасу, м. Маріуполь, Донецька область, в особі відокремленого підрозділу Красноармійського РВУ, м. Красноармійськ, Донецька область, просило стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м. Добропілля, Донецька область, витрати, повязані з ліквідацією пошкоджень водоводу в сумі 35 631 грн. 09 коп. Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог № 734 від.13.04.2016р. позивач просив стягнути з відповідача витрати, повязані з ліквідацією пошкоджень водоводу в сумі 32 607 грн. 21 коп.

При визначенні розміру судового збору за подання позовної заяви суд виходить з ціни позову зазначеній у прохальній частині позовної заяви.

Статтею 4 Закону України Про судовий збір, нормами якого визначені правові засади справляння судового збору, передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору визначена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1378 гривень.

Отже, розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 1 378 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до п.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, не підлягає відновленню справа, втрачена до закінчення судового розгляду. В такому разі заявник не позбавлений права на подання нової позовної заяви (іншого звернення, передбаченого ГПК) у загальному порядку.

У разі подання нової позовної заяви (іншої заяви, скарги) у випадках, зазначених у підпунктах 7.6 і 7.10 цього пункту, сплата (стягнення) судового збору не здійснюється, якщо він вже був сплачений (стягнутий) у розгляді первісно поданої заяви (скарги) і є докази відповідної сплати (стягнення).

Дослідивши платіжне доручення № 215 від 24.04.2013р. на суму 1 720 грн. 50 коп. додане позивачем до позовної заяви в якості підтвердження сплати судового збору, судом встановлено, що судовий збір сплачений позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.5.1 та п.5.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Оскільки позивачем не подано відповідного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 342 грн. 50 коп.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст. 257, ч. 2, 3 ст. 264, ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530, ст.ст. 610, 612, 629 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 33, 34, 43, 49, п. 2 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська (, місцезнаходження 85013, Донецька область, місто Добропілля, місто Білозерське, вулиця Строїтельна, будинок 17) на користь Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу (, місцезнаходження 85300, Донецька область, місто Красноармійськ, вулиця Дніпропетровська, будинок 11) витрати, повязані з ліквідацією пошкоджень водоводу в сумі 32 607 грн. 21 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 378 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 19.05.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.05.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко