ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Справа № 907/576/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Грейц К.В., Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А.
на постановувід 15.12.2015 Львівського апеляційного господарського суду
у справі№ 907/576/15
господарського суду Закарпатської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А.
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Таурус Проперті"
провизнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14.11.2014 між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "Таурус Проперті", посвідченого Бочкарьовою А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; визнання нікчемним акта приймання-передачі від 14.11.2014 до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "Таурус Проперті", посвідченого Бочкарьовою А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0029 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування за ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:Дмитрасевич Р.В. (довіреність № 616 від 04.03.2016) Левченко О.С. (довіреність від 11.01.2016)

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Закарпатської області (головуючий суддя - Ремецькі О.Ф., судді - Мокану В.В., Пригара Л.І.) від 20.10.2015, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Костів Т.С., судді - Желік М.Б., Юрченко Я.О.) від 15.12.2015 у справі № 907/576/15 в позові відмовлено повністю.

В касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. просить скасувати ухвалені по справі судові акти, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.14, 39 Податкового кодексу України (далі ПК України), ст.129 Конституції України, ст.13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", ст.92 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст.42, 43, 32, 34, 43 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Таурус Проперті" повністю заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таурус Проперті" про визнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14.11.2014 між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "Таурус Проперті", посвідченого Бочкарьовою А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; визнання нікчемним акта приймання-передачі від 14.11.2014 до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "Таурус Проперті", посвідченого Бочкарьовою А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0029 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування за ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Позовні вимоги вмотивовані тим, що укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014, посвідчений Бочкарьовою А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №4004, є нікчемним, оскільки вартість відчуження земельної ділянки є значно нижчою від її ринкової вартості, в результаті чого банк поніс збитки. Крім того, вказана земельна ділянка є одним з елементів комплексу в який входили об'єкти: комплекс приміщень, будинок оператора з торговою точкою, об'єкт незавершеного будівництва - нижня станція канатно-крісельної дороги, обладнання пасажирської підвісної одноканатної дороги. Відтак її продаж не в складі майна комплексу земельних ділянок і канатної дороги значно знижує вартість як самої земельної ділянки так і комплексу вцілому.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди правомірно виходили із такого.

На підставі Постанови Правління НБУ №733 від 20.11.2014 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 прийнято рішення №123 про запровадження з 21.11.2014 по 20.02.2015 включно тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №128 від 24.11.2014, Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації призначено професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М. А. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №35 від 17.02.2015 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" по 20.03.2015 включно та повноваження Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної М. А.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №63 від 20.03.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Славкіну М.А. строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Частиною 1 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Під час проведення Уповноваженою особою Фонду перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) ПАТ "ВіЕйБі Банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, з підстав визначених ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", було виявлено укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0029га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, село Пилипець, кадастровий номер :01:008:0020, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування від 14.11.2014, посвідченого Бочкарьовою А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №4004.

Відповідно до п.1.1. Договору продавець (скаржник) передає у власність (продає), а покупець (відповідач) приймає належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0029 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, село Пилипець, кадастровий номер :01:008:0020, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування.

Згідно п.2.1. Договору за погодженням сторін, ціна продажу земельної ділянки за Договором від 14.11.2014 становить 5000 грн.

Одночасно з цим Договором посвідчується договір купівлі-продажу бугельного підйомнику, опори якого розташовані на вищевказаній Земельній ділянці.

14.11.2014 між Позивачем та Відповідачем було укладено Акт приймання-передачі до Договору.

Скаржник покликається на заниження вартості майна та не визначення судом першої інстанції дійсної ринкової вартості такого майна. При цьому, скаржнику належало 17 земельних ділянок площею 0,0024 га кожна, що знаходяться за межами села Пилипець, Міжгірського району, Закарпатської області, урочище "Шипіт-Обнога-Лазок" та обладнання пасажирської підвісної одноканатної дороги "Steurer" в складі провідна та натягуючі станції і бугельний підйомник "Doppelmayr" довжиною 1000 м.

Частиною 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з такої підстави (п.3), коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни. Уповноважена особа Фонду не повідомляла сторону за договором про нікчемність договору від 14.11.2014 та необхідність вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності договору.

Касаційна інстанція зазначає, що суди правомірно звернули увагу на некоректність формулювання позовної вимоги щодо визнання нікчемним спірного договору та акта приймання-передачі земельної ділянки, оскільки у відповідності до ст.ст.16, 215 ЦК України сторона, права або інтереси якої порушено, може звернутися до суду з вимогою про визнання правочину, у тому числі і нікчемного, саме недійсним.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частинами другою, третьою статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно частини 5 статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою стороною.

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Поняття "звичайна ціна" визначена в пункті 14.1.71. ПК України, відповідно до якого це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Умовами оспорюваного договору купівлі-продажу визначено та погоджено сторонами, що ціна продажу земельної ділянки за даним договором становить 5000 гривень без ПДВ; зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для продавця обставин і повністю задовольняє продавця. Позивачем не обґрунтовано та не надано належних доказів того, що вартість відчужуваної земельної ділянки за договором купівлі-продажу є меншою чи заниженою, ніж її ринкова вартість, а підозри щодо можливого заниження такої оцінки не доведені у встановленому порядку належними доказами. В силу засад змагальності процесу, покликання скаржника на неповноту дослідження судами обставин справи в частині визначення звичайної ціни, носить формальний характер.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої Відділом Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області, нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 4 790,51 грн. В матеріалах справи наявний звіт та висновок суб'єкта оціночної діяльності, наданий оцінювачем - ТОВ "Актив експерт" (сертифікат №14334/13 від 13.02.2013) спільно з ПП "ТВІ", згідно якого ринкова вартість земельної ділянки станом на 03 листопада 2014 становить 4 790,51 грн. Метою оцінки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, за результатами якої складений звіт та висновок - визначення ринкової вартості об'єкта оцінки; функція оцінки-для укладення цивільно-правових угод.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440 "Про затвердження Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Відповідно до статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Тобто, визначена за результатами оцінки вартість земельної ділянки є меншою, аніж вартість, за якою вказану земельну ділянку було відчужено на користь відповідача за спірним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014, що спростовує доводи позивача, наведені у позовній заяві. Стаття 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлює, що: професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна (ч.1); оціночна діяльність може здійснюватися серед іншого, й у формі практичної діяльності з оцінки майна, яка полягає у практичному виконанні оцінки майна та всіх процедур, пов'язаних з нею, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами з оцінки майна та у формі рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна (ч.2); практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб'єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону (ч.3). За змістом ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Водночас ст.13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлює, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають зацікавленість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Відповідачем до суду також подано рецензію на вказаний звіт про оцінку від 03.11.2014, яка виконана оцінювачем ОСОБА_8 (кваліфікаційне свідоцтво серії ЦХ№00143 від 04.03.2006, свідоцтво про Державну реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів ФДМУ №10579 від 03.09.2013; має практичний досвід з оцінка майна понад 16 років, з експертної грошової оцінки земельної ділянки понад 9 років) за результатами якого встановлено, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Також, на підтвердження своїх доводів щодо належної оцінки вартості спірної земельної ділянки, надано рецензію від 11.09.2015 на звіт та висновок суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ", згідно якого ринкова вартість земельної ділянки станом на 03.11.2014 року становила 4 790,51 грн. За оцінкою судів вказана рецензія, яка виконана оцінювачем ОСОБА_8, підтверджує те, що вищепроведений звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки. Не впливає на висновки суду покликання на рецензування копії звіту про оцінку майна, а не самого звіту, враховуючи, що на наслідки такого рецензування зазначена обставина не вплинула, що спростовує доводи скаржника щодо неналежної оцінки вартості спірної земельної ділянки.

При цьому, спірна земельна ділянка придбалась скаржником у складі іншого майна згідно акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 29.11.2012, а відтак її ціна формувалась за іншими правилами. Як вбачається із даного акта, згідно ч.1 ст.49 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель виявляє бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Початкова ціна майна (згідно ст.62 Закону України "Про виконавче провадження") дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію. Зазначене не доводить перевищення на 20 % і більше оплати від вартості майна, отриманого банком, як це передбачено п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Питання призначення судової оціночно-земельної експертизи розглядалось судом першої інстанції та обґрунтовано було відхилено з урахуванням доказів наявних у матеріалах справи. Позивач з метою доведення необхідності призначення такої експертизи не був позбавлений можливості надати інформаційні матеріали, які б доводили, що в укладених на момент продажу спірної земельної ділянки договорах з ідентичними земельними ділянками, ціна значно перевищує ціну, встановлену в спірному договорі. За відсутності таких матеріалів та відповідних клопотань позивача (ст.38 ГПК України) суд, який діє з додержанням принципів змагальності та рівності сторін перед судом, не мав підстав для призначення судової експертизи, оскільки мав належні докази ціни земельної ділянки на момент вчинення правочину. Позивачем не доведено, що складений професійним оцінювачем акт оцінки майна, який оцінений судами в якості належного та допустимого доказу ціни спірної земельної ділянки, на момент вчинення спірного правочину втратив чинність, отже не доведено відсутності доказів визначення у встановленому законом порядку ціни земельної ділянки на момент вчинення цього правочину, оскільки жодний закон не зобов'язую сторін правочину вчинити його в день, який відповідає даті складання звіту про оцінку майна. З урахуванням наведеного посилання в касаційній скарзі на нез'ясування судом звичайної ціни спірної земельної ділянки на момент її продажу є такими, що не відповідають процесуальному закону і матеріалам справи.

Доводи скаржника про те, що земельна ділянка в сукупності з іншим майном становила комплекс, вартість земельної ділянки як одного з елементів комплексу значно перевищує її вартість, визначену поза комплексом, тому продаж земельної ділянки окремо від інших елементів комплексу знижує вартість як самої земельної ділянки, так і комплексу в цілому, правомірно не взяті судами до уваги, з огляду на те, що судами встановлені обставини, відповідно до яких земельна ділянка площею 0,0029 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, село Пилипець, кадастровий номер :01:008:0020, цільове призначення для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, не є складовою частиною комплексу і була придбана самим позивачем такими ж частинами, як і в подальшому продана відповідачу. Матеріали справи не містять в собі відомостей про реєстрацію спірного майна в складі комплексу.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Приписами ч.1 ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про визнання права власності на спірну земельну ділянку обґрунтовується ним з посиланням на приписи ст.216 ЦК України, в той час як зазначена норма передбачає застосування реституції як способу захисту цивільного права у разі недійсності правочину, чого не встановлено у даній справі.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв'язку з чим підстав для скасування прийнятих у справі рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А. залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 у справі № 907/576/15 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді К. Грейц

О. Поляк