ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016 року Справа № 904/67/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Антоніка С.Г.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача не з`явився; про час там місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача ОСОБА_1, наказ № 4К-16 від 21.04.2016 р., директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бризанта», м.Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 року по справі № 904/67/16

за позовом Комунальної установи «Одеський Обласний центр Екстреної медичної допомоги і медицини катастроф», м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бризанта», м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 180 110,62 грн.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 року у справі № 904/67/16 (суддя Ліпинський О.В.) позов було задоволено частково, стягнено з відповідача на користь позивача 14 507,68 грн. пені, 217,61 грн. судового збору; в решті позову відмовлено (а.с.69-72).

Рішення господарського суду мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо строків поставки обладнання, в частині часткового задоволення позовних вимог щодо пені невірним розрахунком позивачем цієї суми, щодо відмови в позові в частині стягнення 136 938,60 грн. попередньої оплати фактом прийняття поставленого відповідачем з простроченням обладнання без будь-яких зауважень з боку позивача, щодо відмови в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних тим фактом, що вказане зобов`язання не є грошовим в силу вимог закону; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.216, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст.251, 251, 549, 611, 625, 663, 693 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку відповідач по справі ТОВ «Бризанта», посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права при його прийнятті, на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 року, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 4952,30 грн. пені за 22 календарних дні прострочення поставки товару, зокрема, з таких підстав:

- господарським судом необґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 14 507,68 грн. пені, оскільки, враховуючи, що позивач скористався п.4.4 договору щодо повної 100% передплати товару на строк не більше трьох місяців відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014р. № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт та послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» та наказу Міністерства охорони здоров»я України від 15.05.2014р. № 332 «Про попередню оплату товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти», то, відповідно, на думку скаржника, зазначеними процесуальними актами встановлено і строк поставки товару не більше трьох місяців; а оскільки передплата позивачем була здійснена 04.12.2014р. та 11.12.2014р., товар поставлений до 01.04.2015р., тобто прострочення мало місце лише на 22 дні;

- крім того, скаржник вважає, що строк поставки товару, визначений п.5.1 договору із застосуванням позивачем п.4.4 договору щодо повної 100% передплати товару та враховуючи вищевказані нормативні акти автоматично був змінений на строк поставки до трьох місяців з моменту здійснення попередньої оплати, а, отже, застосування штрафних санкцій та інших нарахувань до постачальника є неможливим, оскільки прострочення зобов`язання не було здійснено;

- також скаржник зазначає, що відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014р. № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт та послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», який відповідає п.1 наказу Міністерства охорони здоров»я України від 15.05.2014р. № 332 «Про попередню оплату товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти» для закупівлі товарів, робіт і послуг, виробництво яких має довготривалий цикл, зокрема, лікарських засобів і виробів медичного призначення, медичного обладнання та санітарних автотранспортних засобів для забезпечення закладів охорони здоров»я, що і є предметом укладеного між сторонами договору, встановлюється граничний термін передплати, який може виходити за межі бюджетного періоду, тобто така передплати і поставка товару може виходити за межі бюджетного року і початком такого терміну буде дата здійснення попередньої оплати;

- таким чином позивач, здійснюючи попередню оплату товару 04.12.2014р. на суму 22 512,00 грн. мав отримати товар до 04.03.2015р., а за попередньою оплатою від 11.12.2014р. в сумі 918 455,90 грн. мав отримати товар до 11.03.2015р.; оскільки поставка товару була здійснена 01.04.2015р. прострочення тривало лише 22 дні, отже, до стягнення з відповідача належить сума 4 952,30 грн.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечував, посилався на відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, зазначаючи, що договором встановлений строк поставки товару до 31.12.2014р., отже, поставка товару відповідачем в лютому та квітні 2015 року здійснена з порушенням умов договору та відповідно до п.7.2 договору позивачем обґрунтовано в зв`язку з цим було нараховано відповідачу пеню.

Позивач правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст..22 ГПК України, не скористався, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази (а.с.86, 104, 106).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2016р. апеляційну скаргу відповідача було прийнято до розгляду колегією суддів: Чоха Л.В. (головуючий, доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3 та судове засідання призначене на 18.04.2016р. (а.с.78).

В судовому засіданні 18.04.2016р. розгляд справи був відкладений на 23.05.2016р. (а.с.91).

Розпорядженням керівника апарату суду від 25.04.2016 року № 416/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи в звязку з припиненням повноважень судді-доповідача ОСОБА_4 (а.с.101).

Для розгляду справи, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2016р., призначено колегію суддів: Виноградник О.М. (головуючий, доповідач), ОСОБА_3, ОСОБА_5 (а.с.102). Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.04.2016р. справу прийнято до провадження зазначеною колегією суддів (а.с.103).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника відповідача, присутнього в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2014р. між Комунальною установою «Одеський Обласний центр Екстреної медичної допомоги і медицини катастроф», м. Одеса («замовник», «покупець» за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бризанта», м. Дніпропетровськ («постачальник» за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір про закупівлю товарів за кошти субвенції державного бюджету № 15(суб.), відповідно до предмету якого «постачальник» зобов'язався поставити «покупцеві» товар Код ДК 016-2010 32.50.2 «Інструменти та прилади терапевтичні; приладдя, протези та ортопедичні пристрої» відповідно до умов даного договору та специфікації, яка є невідємною частиною договору, а «покупець» прийняти та оплатити його; найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару, визначені у специфікації (п.п.1.1-1.2 р.1 договору (а.с.11-16)).

Пунктами 3.1, 3.2 р.3 договору визначено, що ціна договору становить 940967,90 грн., в тому числі ПДВ 63 837,90 грн. та не може змінюватись за виключенням випадків, передбачених Законом України «Про здійснення державних закупівель».

Пунктами 4.1-4.3 р.4 договору сторони обумовили, що ціни на товар встановлюються в національній валюті України гривні; «покупець» здійснює оплату товару після його прийняття відповідно предявленої «постачальником» видаткової накладної, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі, передбаченому п. 3.1. даного договору, на розрахунковий рахунок «постачальника», в строк до 30 календарних днів з дати його прийняття; оплата «покупцем» здійснюється повністю, або може здійснюватися частковими, окремими платежами до загальної 100% вартості товару, який постачається згідно цього договору, але в будь-якому випадку в строки, визначені п. 4.2 договору.

Пунктом 4.4. р.4 договору сторони домовились, що «покупець» може здійснити попередню оплату у розмірі 100% від ціни договору (повністю або частковими, окремими платежами до загальної 100% вартості товару, який постачається згідно цього договору) на строк не більше 3 (трьох) місяців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт та послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» та наказу Міністерства охорони здоровя України від 15.05.2014 № 332 «Про попередню оплату товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти» на підставі рахунку-фактури, виставленого «постачальником», шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок «постачальника» в національній валюті.

Отже, цим пунктом передбачене право «покупця» (позивача), який використовує державні кошти для закупівлі, здійснити 100% передоплату товару, який поставляється за договором, що не перевищує в часті 3-х місячного строку згідно з вимогами Постанови Кабінету міністрів України від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт та послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» та наказу Міністерства охорони здоровя України від 15.05.2014 № 332 «Про попередню оплату товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти». Таким чином, зазначені нормативні акти регламентують дії «покупця» (замовника), якому надані бюджетні кошти щодо розпорядження ними та ніяким чином не регламентують обов`язків «постачальника», зокрема, щодо строків поставки товару.

Пунктом 5.1 р.5 договору сторони визначили строк (термін) поставки товару до 31.12.2014 року; у разі застосування умов, передбачених п. 4.4 розділу ІV договору, строк поставки товару вважається строк, визначений даним пунктом цього договору.

Отже, цим пунктом передбачений остаточний строк поставки товару (31.12.2014р.), як оплаченого по факту поставки згідно з п.4.2 договору, так і 100% передоплаченого згідно з п.4.4 договору.

Пунктами 5.2-5.3, 5.5 р.5 договору сторони узгодили, що приймання-передача товару по кількості та асортименту проводиться «покупцем» (або його представником) в день приймання, що підтверджується підписанням матеріально-відповідальними особами «постачальника» та «покупця» видаткової накладної; приймання-передача товару по якості проводиться відповідно до документів, що засвідчують його якість згідно з розділом 2 договору; поставка товару здійснюється за рахунок «постачальника» частинами (партіями) або одноразово; поставка здійснюється на умовах: DDP Одеса (Україна).

Пунктами7.1, 7.2 р.7 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та цим договором; у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань за цим договором щодо строків поставки товару (у разі застосування умов, передбачених п. 4.4. розділу ІV договору, порушенням строків поставки товару вважати строки, визначені даним пунктом), «постачальник» сплачує «покупцю» неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожен день затримки.

Пунктом 10.1 р.10 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2014р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в тому числі і щодо повної оплати товару в порядку, передбаченому розділом 4 цього договору; закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору про закупівлю товарів № 15 (суб.) від 27.10.2014р., відсутні в матеріалах справи, не надавались сторонами, зокрема, і скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Також 27.10.2014р. сторонами була підписана специфікація до договору № 15 (суб.) на поставку медичного обладнання та терапевтичних приладів в асортименті на загальну суму 940967,90 грн. (а.с.17-19).

На виконання умов договору позивачем 02.12.2014р. за платіжним дорученням № 16 та 11.12.2014р. платіжним дорученням № 15 було здійснено передоплату товару на суму 22 512, 00 грн. та 918 455,90 грн. (відповідно), всього на суму 940 967,90 грн. (а.с.20-21). Тобто, позивачем повністю виконано свої договірні зобов`язання з повної 100% передоплати за товар.

Відповідач свої зобовязання щодо поставки оплаченого товару виконав наступним чином:

- 30.12.2014р. була здійснена поставка товару за видатковою накладною № 202 від 30.12.2014р. на суму 781 517,30 грн. (а.с.23);

- 30.12.2014р. була здійснена поставка товару за видатковою накладною № 203 від 30.12.2014р. на суму 14 463,96 грн. (а.с.35);

- 13.02.2015р. була здійснена поставка товару за видатковою накладною № 76 від 13.02.2015р. на суму 8048,04 грн. (а.с.34);

- 03.04.2014р. була здійснена поставка товару за видатковою накладною № 131 від 01.04.2015р. на суму 136 938,60 грн. (а.с.22).

Отже, поставка товару на суму 144 986,64 грн., здійснена в лютому та квітні 2015 року, була здійснена з порушенням строків, встановлений п.5.1 р.5 договору.

Зазначені накладні підписані представником відповідача без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості товару.

Як зазначено в позовній заяві, позивач 03.04.2015р. надіслав претензію про стягнення штрафних санкцій за порушення строків поставки продукції, на яку відповідач відповів листом № 14/04-15 від 14.04.2015р., в якому визнав факт прострочення поставки лише на 22 дні, пеня за прострочення яких становить 4952,30 грн., 3% річних за цей час підлягають, на його думку сплаті в розмірі 247,62 грн. та інфляційні нарахування в сумі 14 822,61 грн., всього на суму 20 022,53 грн. Також до відповіді на претензію надано контррозрахунок відповідача (а.с.31-33).

В зв`язку з незгодою позивача з цими сумами, а також враховуючи порушення умов договору щодо строків поставки товару, позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою в якій, відповідно до п.7.2 р.7 договору, нарахував відповідачу пеню в розмірі 14 732,84 грн. за період прострочення з 01.01.2015р. по 03.04.2015р. включно, а також 3% річних в сумі 1075,84 грн. та інфляційні втрати в розмірі 27363,34 грн., відповідно до ст.625 ЦК України. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму отриманої попередньої оплати у розмірі 136 938,60 грн. (а.с.3-7, 25-28).

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначена стаття повністю кореспондується зі ст.265 Господарського кодексу України.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України у разів якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Згідно з частинами 1,2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Враховуючи, що прострочення поставки товару мали місце, товар був прийнятий позивачем без будь-яких зауважень, позивач не скористався положеннями ст.693 ЦК України щодо вимоги повернення передоплачених коштів за непоставлений вчасно товар, докази протилежного матеріали справи не містять, то господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні позову щодо повернення 136 938,60 грн. суми попередньої оплати, а також частково задоволено позов про стягнення пені в сумі 14 507,68 грн. за період з 01.01.2015р. по 02.04.2015р. із заявлених 14 732,84 грн., оскільки позивачем помилково включено до розрахунку пені день фактичної поставки товару 03.04.2015р.

Також господарським судом правомірно відмовлено в позові щодо стягнення 3% річних в сумі 1075,84 грн. та інфляційних втрат в розмірі 27363,34 грн., враховуючи наступне.

Пунктом 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» (зі змінами та доповненнями) визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора; зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Зазначена правова позиція повністю підтверджена висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 15.10.2013р. по справі № 5011-42/13539-2012, від 04.02.2014р. по справі № 903/610/13, які є обов`язковими (ст.111-28 ГПК України).

Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» (з подальшими змінами та доповненнями) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто, мала місце дефляція).

Пунктом 4.1 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України встановлено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, господарським судом обґрунтовано визначено в рішенні, що зобов`язання з поставки товару не є грошовим, а тому правомірно відмовлено в позові щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо доводів скаржника про те, що відповідно до умов п.п. 4.4, 5.1 договору поставка товару мала бути здійснена ним в строк, що не перевищує трьох місяців з дати здійснення позивачем попередньої оплати, то вони не приймаються, оскільки, як було зазначено вище, сторонами в п.5.1 р.5 договору передбачений остаточний строк поставки товару до 31.12.2014р., а п.4.4 р. 4 договору передбачене лише право позивача на здійснення 100% передплати товару, який не може бути поставлений пізніше 3 місяців з дати такої передоплати, що відповідає п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014р. № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт та послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», який відповідає п.1 наказу Міністерства охорони здоров»я України від 15.05.2014р. № 332 «Про попередню оплату товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти», і ніяким чином не пов`язує з такою передоплатою право відповідача на поставку продукції в такий же термін, а зазначені нормативні акти не регламентують прав та обов`язків виконавців (постачальників) щодо строків поставок товарів.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 15.03.2016р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бризанта», м.Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 року у справі № 904/67/16 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя С.Г. Антонік