номер провадження справи 10/33/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 Справа № 908/909/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВК, м. Дніпропетровськ.

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя.

про стягнення заборгованості в розмірі 9 250 грн.

суддя: Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, на підставі довіреності № 33 від 05.01.2016 р.

До Господарського суду Запорізької області було заявлено позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВК, м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя про стягнення суму основного боргу в розмірі 3326,40 грн; пені за період з 22.05.2013р. по 22.03.2016р. в розмірі 2966,78 грн; трьох відсотків річних в розмірі 283,25 грн; інфляційних витрат в період з 22.05.2013р. по 22.03.2016р. в розмірі 2673, 57 грн. за усним договором поставки.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.04.2016р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/909/16, справі присвоєно номер провадження № 10/33/16, судове засідання призначено на 10.05.2016р.

У судове засідання 10.05.2016 р. відповідач не зявився, витребувані судом документи не представив, надав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання судом задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні 10.05.2016 р. підтримав вимоги викладені в позовні заяві.

Із змісту статті 77 ГПК України слідує, що господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: незявлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів, необхідність витребування нових доказів.

У звязку з неявкою відповідача, неподанням витребуваних документів, в порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи № 908/909/16 було відкладено на 25.05.2016 р о 10-30 год.

Представник позивача в судове засідання 25.05.2016 р. не зявився, до суду направив клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та надав до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення пені та надав до суду письмовий відзив.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За клопотанням представника відповідача судовий процес ведеться без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Розгляд справи 25.05.2016 р. закінчений, в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на початку травня 2013 року Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» в особі заступника директора заводу ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності № 1691 від 10.04.2013 р., з однієї сторони та Товариство з обмеженою відповідальності «ЄВК» в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі статуту (далі-постачальник), уклали усний договір поставки товару, що підтверджується наступним.

21.05.2013 р. ТОВ «ЄВК» поставив круг ф50 ст 10895, кількість 0,06т до ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод». Факт поставки підтверджується видатковою накладною №5 від 21.05.2013, яка підписана з боку ПрАТ «Запорізський електровозоремонтний завод» представником за довіреністю ОСОБА_4.

Тобто, по факту ТОВ «ЄВК» надали свій товар повністю, а уповноважена особа по довіреності від ПрАТ «Запорізького електровозоремонтного заводу» підтвердила факт прийому поставленого товару.

Отже, умови договору позивач виконав 21.05.2013 р., а відповідач в свою чергу прийняв товар, та не сплатив за нього. Тобто заборгованість почалась з 22.05.13 р. Сума боргу по договору склала 3326,40 грн. (три тисячі триста двадцять шість гривень 40 копійок).

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України щодо правочинів: Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до п.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем була нарахована відповідачу пеня за весь період прострочення, три проценти річних та інфляційні зміни. Загальний розмір заявлених позовних вимог склав 9250 грн., які складаються з суми основного боргу за період з 22.05.2013 р. по 22.03.2016 р. в розмірі 3326 гривень 40 копійок; пені в розмірі 2966 гривень 78 копійок; трьох відсотків річних в розмірі 283 гривні 85 копійок; інфляційних витрат в розмірі 5999 гривні 97 копійок.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 173 Господарського Кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно частини 2 цієї статті судовий захист здійснюється зокрема шляхом примусового виконання обов'язку в натурі. Згідно зі ст. 1 ГПК України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Позовні вимоги в частині стягнення суми пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат є необґрунтованими з наступних підстав:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВК» (надалі позивач) звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Запорізького електровозоремонтного заводу» (надалі відповідач), при цьому,

підставою позову було: невиконання відповідачем усного договору поставки між відповідачем та позивачем.

Предметом позову є стягнення заборгованості за отриманий відповідачем товар.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

При цьому, в позовній заяві позивач посилається на те, що між відповідачем та позивачем був укладений усний договір, в якому сторону відповідача представляв заступник директора заводу ОСОБА_2

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1. ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

21.05.2013 позивачем була поставлена відповідачу продукція круг ф50 ст 10985 (видаткова накладна від 21.05.2013 р. №5).

На виконання вимог законодавства, позивачем була видана відповідачу податкова накладна від 21.05.2013 р. № 5 по вказаній поставці. Позивачем у справі стверджується, що вказана поставка товару здійснена на підставі усного договору.

Тобто, між позивачем та відповідачем було укладено усний договір поставки товару на умовах, які визначив позивач у позові.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В зв'язку з тим, що між сторонами не було укладено письмового договору поставки, вимоги щодо стягнення пені є необґрунтованими, так як сторони не узгодили письмово відповідальність між собою щодо стягнення пені. Так як сторони не узгодили строк оплати за поставлений товар, то оплата проводиться на підставі вимоги постачальника. Таку вимогу позивач не надсилав на адресу відповідачу, що передбачено ст. 530 Цивільного кодексу України, а направив позовну заяву до суду. Інфляційні та три проценти річних за таких обставин стягнути не можливо, так як не встановлено початок перебігу строку для їх нарахування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд частково задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВК, м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя про стягнення суми основного боргу в розмірі 3326,40 грн. за поставлений товар.

В частині стягнення суми пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат суд відмовляє.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Заперечення відповідача суд до уваги приймає частково.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо обґрунтованих докази для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається повністю на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір у суді.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82, 84, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВК, м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВК» (49000, АДРЕСА_1, ) - суму основного боргу в розмірі 3326 (три тисячі триста двадцять шість) грн. 40 коп. та витрати по оплаті судового збору 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Видати відповідний наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Т.Г. Алейникова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 26.05.2016 р.