КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 910/25819/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства"ІНТЕРКОН" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 у справі №910/25819/15 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за заявою Державної установи "Національний інститут серцево-судинної

хірургії ім. М.М. Амосова" АМН України

про відстрочку виконання рішення

за позовом Приватного підприємства"ІНТЕРКОН"

до Державної установи "Національний інститут серцево-судинної

хірургії ім. М.М. Амосова" АМН України

про стягнення 142 409,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 заяву Державної установи "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова" АМН України про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/25819/15 задоволено. Відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/25819/15 до 01.09.2016 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, приватне підприємство "ІНТЕРКОН" звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 по справі №910/25819/15 та стягнути з Державної установи "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова" АМН України на користь приватного підприємства"ІНТЕРКОН" суму судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

В судовому засіданні представник кредитора підтримав доводи апеляційної скарги, вважає ухвалу місцевого суду такою що підлягає скасуванню.

Представник боржника в судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, ухвалу без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням господарського суду м. Києва № 910/25819/15 від 27.10.2015 частково задоволений позов ПП "ІНТЕРКОН" до Державної установи "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова" АМН України про стягнення 142 409,38 грн. , з відповідача на користь позивача стягнуто 81 100 грн. - суми боргу, 57 743,20 грн. інфляційні втрати, 3 499,52 грн. - 3 % річних та 2 846,87 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Боржник звернувся до господарського суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду у справі №910/25819/15, яка мотивована тим, що положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" для державної установи "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М.Амосова" НАМН України не передбачені кошти, які можна було б спрямувати на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/25819/15.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.03.2016 відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/25819/15 до 01.09.2016 року. Ухвала мотивована тим, що бюджетного асигнування установи на погашення заборгованості за рішеннями суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/25819/15 про стягнення 142 409,38 грн. заборгованості за виконані роботи за договором підряду на виконання робіт з капітального ремонту № 384 від 02.12.2013р., не було передбачено на 2016 рік. Крім того, до матеріалів справи долучено листи від 28.01.2015 року №04-34/155, від 06.04.2015 року № 04.34/916, від 05.08.2015 року № 04 - 34/2190, від 24.02.2016 року № 04 - 34/423, згідно яких відповідач звертався до розпорядника коштів Національної академії медичних наук України та зазначалось про необхідність збільшення фінансування Заявника та покриття кредиторської заборгованості перед постачальниками відносно поточних 2015 та 2016 року.

Заперечуючи проти ухвали суду апелянт наводить таки доводи: з метою ухилитись від сплати заборгованості та штрафних санкцій боржником подана дана заява, оскільки у останнього було достатньо часу у минулому році для внесення змін до кошторису.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо, та враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - боржник є неприбутковою організацією. Заборгованість виникла в зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що оплата за укладеним сторонами договором передбачає саме наявність коштів що надходять з бюджету.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що подання відповідної заяви свідчить про намагання боржника ухилитись від виконання рішення суду та сплати штрафних санкцій, оскільки як правильно вказав суд першої інстанції листи - звернення боржника щодо збільшення фінансування вказують на запобігання боржника усунути наслідки щодо неналежного виконання рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про наявність підстав для застосування відстрочки виконання рішення суду, з метою недопущення зміни способу виконання рішення суду в зв'язку з відсутністю у відповідача майна на яке можливо звернути стягнення, тощо.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а ухвала господарського суду є обґрунтованою і такою, що відповідає чинному законодавству.

Частина 4 статті 49 ГПК України передбачає, що господарський суд, постановляючи рішення на користь сторони, відшкодовує їй судовий збір за рахунок іншої сторони. Це правило поширюється й на випадки, коли сторона, з якої належить стягнути судовий збір, звільнена від сплати судового збору до бюджету.

Частина 5 статті 49 ГПК України містить правило розподілу судових витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи, послугами перекладача, адвоката та іншими витратами, пов'язаними з розглядом справи. Ці витрати розподіляються наступним чином і покладаються на: відповідача - в разі задоволення позову; позивача - в разі відмові в позові; обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в разі часткового задоволення позову.

Оскільки апеляційна скарга ПП "ІНТЕРКОН" не підлягає задоволенню, судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства"ІНТЕРКОН" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2016 у справі №910/25819/15 -без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко