ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"17" травня 2016 р.Справа № 11/51-1559
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я. , судді Хоми С.О. , судді Шумського І.П.

Розглянув матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 46011

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "КИЇВ", вул. Київська, 10, м. Тернопіль, 46023

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмежено відповідальністю "Тернопрестиж", вул. У. Самчука, 33, кв. 21, м. Тернопіль, 46002

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150

про зобов'язання виділити в натурі частку з майна товариства шляхом передачі у власність нерухомого майна

За участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_3 - представник (довіреність б/н від 07.07.2014р.)

відповідача: Опанасенко В.Ю. - ліквідатор (посвідчення № 156 від 19.02.2013р.)

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 - представник (довіреність б/н від 22.08.2014р.)

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Процько І.Я. - представник (довіреність б/н від 15.12.2014р.), Дубовський П.В. - представник (довіреність № 2-36/101 від 06.01.2016р.)

Учасникам судового процесу в судовому засіданні оголошено склад суду та роз'яснено їх права і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація (звукозапис) судового процесу не здійснювалася.

Суть спору: 13 серпня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю магазин "Київ" про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю магазин "Київ" виділити позивачу в натурі належну їй частку в майні ТОВ магазин "Київ" шляхом передачі Товариством у власність позивачу нерухоме майно - приміщення площею 1267,1 кв. м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009 р. у справі № 11/51-1559 (суддя Сидорук А.М.) позов задоволено, зобов'язано ТзОВ магазин "Київ" виділити в натурі належну ОСОБА_1 частку з майна ТзОВ магазин "Київ", шляхом передачі у власність ОСОБА_1 нерухомого майна - приміщення площею 1267,1 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та стягнуто з ТзОВ магазин "Київ" на користь ОСОБА_1 - 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з даним рішенням Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" оскаржило рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009 р. у справі № 11/51-1559, подавши апеляційну скаргу.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2011р. відмовлено ПАТ "Укрсоцбанк" у відновленні пропущеного строку на подання апеляційної скарги, а ухвалою від 08.04.2011 р. апеляційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" залишено без розгляду.

У вересні 2013 року ліквідатор ТзОВ магазин "Київ" Опанасенко В.Ю. оскаржив рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009р. у справі № 11/51-1559.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.10.2013р. поновлено пропущений строк для подання апеляційної скарги, скаргу прийнято до провадження.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 р. (колегія суддів у складі: головуючого - судді Зварич О.В., суддів Данко Л.С., Якімець Г.Г.) рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009 р. у справі № 11/51-1559 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.04.2014 р. касаційні скарги ПАТ "Укрсоцбанк" та ліквідатора ТзОВ магазин "Київ" задоволено частково. Скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 р. та рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009р. у справі № 11/51-1559, справу передано на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

При новому розгляді справи господарський суд Тернопільської області залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПАТ "Укрсоцбанк" та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТзОВ "Тернопрестиж" .

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду Тернопільської області від 24.06.2014 р. у справі № 11/51-1559 (суддя - Півторак М.Є.) залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014р. (колегія суддів у складі: суддя Хабіб М.І. - головуючий, судді Гриців В.М., Давид Л.Л.), у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.12.2015 р. (головуючий суддя Губенко Н.М., суддів: Барицької Т.Л., Картере В.І. (доповідач) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 р. та рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2014 р. у справі № 11/51-1559 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області. Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 припинено.

Згідно автоматичного розподілу судових справ відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, справу № 11/51-1559 передано на новий розгляд судді Боровцю Я.Я.

Ухвалою господарського суду від 21.12.2015 р. прийнято справу № 11/51-1559 до свого провадження та її розгляд призначено на 26.01.2016 р., який відкладався на 09.02.2016 р. з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду та неодноразово в судових засіданнях оголошувались перерви до 23.02.2016 р., до 02.03.2016 р.

Ухвалою суду від 02.03.2016 р. справу № 11/51-1559 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Боровець Я.Я., суддів Хоми С.О., Шумського І.П. та розгляд справи відкладено на 17.03.2016р.

17.03.2016 р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 17.03.2016 р. оголошувалась судом перерва до 05.04.2016 р.

Ухвалою суду від 05.04.2016 р. заяву позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - громадянина Литовської Республіки ОСОБА_2 - відхилено та відкладено розгляд справи на 27.04.2016 р.

На задоволення клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи (вх. № 9366 від 27.04.2016 р.) ухвалою суду від 27.04.2016 року строк розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено на 15 днів та у судовому засіданні судом оголошено перерву до 13.05.2016 р.

В зв'язку із перебування 13.05.2016 р. головуючого судді Боровця Я.Я. у відпустці, ухвалою суду від 10.05.2016 р. розгляд справи призначено на 17.05.2016 р.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових письмових пояснень б/н від 26.01.2016 р. (вх. № 4077); б/н від 08.02.2016 р. (вх. № 4774); б/н від 23.02.2016 р. (вх. № 5738); б/н від 26.02.2016 р. (вх. № 6000); б/н від 02.03.2016 р. (вх. № 7019 від 17.03.2016 р.); б/н від 05.04.2016 р. (вх. № 8064); б/н від 26.04.2016 р. (вх. №9302), просить суд задоволити позовні вимоги повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ "Тернопрестиж" в судових засіданнях підтримав заяву про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з підстав, викладених в ній (вх. № 4075 від 26.01.2016 р.) та письмових поясненнях б/н від 09.02.2016 р. (вх. № 4870); б/н від 17.02.2016 р. (вх. № 55620 від 19.02.2016 р.).

Представник відповідача в судових засіданнях проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (вх. 4078 від 26.01.2016 р.).

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Укрсоцбанк" в судових засіданнях заперечили щодо позовних вимог, просять у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (вх. № 4783 від 08.02.2016 р.) та в письмових поясненнях (вх. № 10199 від 17.05.2016 р.).

Розлянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009 р. у справі № 11/51-1559 (суддя Сидорук А.М.) позов задоволено, зобов'язано ТзОВ магазин "Київ" виділити в натурі належну ОСОБА_1 частку з майна ТзОВ магазин "Київ", шляхом передачі у власність ОСОБА_1 нерухомого майна - приміщення площею 1267,1 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та стягнуто з ТзОВ магазин "Київ" на користь ОСОБА_1 - 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 р. (колегія суддів у складі: головуючого - судді Зварич О.В., суддів Данко Л.С., Якімець Г.Г.) рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009р. у справі №11/51-1559 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.04.2014 р. касаційні скарги ПАТ "Укрсоцбанк" та ліквідатора ТзОВ магазин "Київ" задоволено частково. Скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 р. та рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009 р. у справі № 11/51-1559, справу передано на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

В постанові Вищого господарського суду України від 09.04.2014 р., зазначено, що підставою скасування судових рішень попередніх інстанцій стало неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Зокрема, суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний суд, залучивши до матеріалів справи Генеральний договір про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.08 р., іпотечний договір від 17.07.2008 р. та додатковий договір до нього від 23.03.2010 р., витяги про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек, не перевірив чи правомірно відбулося відчуження оспорюваного приміщення з урахуванням цих поданих додаткових доказів; не надав оцінки твердженням ПАТ "Укрсоцбанк" та ліквідатора ТзОВ магазин "Київ" про те, що у зв'язку з неправомірним відчуженням майна були зменшені активи банкрута (ТзОВ магазин "Київ"), які могли бути реалізовані в ліквідаційній процедурі, а кошти направлені на погашення вимог кредиторів, в тому числі ПАТ "Укрсоцбанк". В свою чергу суд першої інстанції неповно з'ясував обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, та прийняв рішення про права та обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду Тернопільської області від 24.06.2014 р. у справі № 11/51-1559 (суддя - Півторак М.Є.) залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 р. (колегія суддів у складі: суддя Хабіб М.І. - головуючий, судді Гриців В.М., Давид Л.Л.), у задоволенні позову відмовлено, яке мотивоване ст. 129 Конституції України, ст. 167 ГК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 346, 546 Цивільного кодексу України, ст.ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", ст. 9 Закону України "Про іпотеку". Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що на момент прийняття загальними зборами учасників ТзОВ магазин "Київ" рішення від 03.07.2009 р. про повернення ОСОБА_1 належної їй частки у статутному капіталі (фонді) товариства шляхом передачі нерухомого майна - приміщення площею 1 267,1 кв. м., яке розташоване за адресою м. Тернопіль вул. Київська, 10, це приміщення перебувало в іпотеці у банку на підставі договору іпотеки від 17.07.2008 р. № 5578, укладеного АКБСР "Укрсоцбанк" (іпотекодержатель), правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та ТзОВ магазин "Київ" (іпотекодавець) в забезпечення виконання зобов'язань ТзОВ "Орвіс" (позичальник) за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 р. У зв'язку з посвідченням іпотечного договору № 5578 від 17.07.2008 р., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нежитлового приміщення до припинення дії іпотечного договору та внесено відповідні реєстраційні записи до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек. Відтак, суд дійшов висновку, що рішення від 03.07.2009 р. про повернення ОСОБА_1 належної їй частки у статутному капіталі (фонді) товариства шляхом передачі нерухомого майна - приміщення площею 1 267,1 кв. м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 прийняте загальними зборами учасників ТОВ магазин "Київ" в порушення умов договору іпотеки та норм чинного законодавства, оскільки прийняте без згоди іпотекодержателя на відчуження цього майна та в період дії заборони на його відчуження. При цьому, суд встановив, що лише рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.04.2013 р. у справі № 2-9577/11 за позовом ОСОБА_1 договір іпотеки, зареєстрований за № 5578, визнано таким, що припинив свою дію. Разом з тим вказав, що в подальшому цей позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду ухвалою від 09.01.2014 р. у справі № 607/ 23589/13-ц. Крім того, суд виходив з того, що 01.09.2011 р. ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право власності на спірне приміщення, що розташоване за адресою м. Тернопіль вул. Київська, 10, а 03.07.2013 р. вона передала це приміщення як внесок до статутного капіталу ТзОВ "Тернопрестиж", за яким зареєстроване право власності на приміщення.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.12.2015 р. (головуючий суддя Губенко Н.М., суддів: Барицької Т.Л., Картере В.І. (доповідач) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014р. та рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2014р. у справі №11/51-1559 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області. Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 припинено.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 03.12.2015 р. зазначив, що господарські суди в порушення положень ст.ст. 35, 43 ГПК України не встановили чи мають преюдиціальне значення судові рішення у справах № 3/77/5022-1020/2011, № 5/48/5022-1019/2012, № 910/15784/13, № и910/18713/13, № 2-9577/11, № 606/23589/13ц для вирішення даного су4дового спору.

Скасовуючи рішення та постанову судів першої та пеляційної інстанції Вищий господарський суд України зазначив, що під час нового розгляду справи господарським судам необхідно було з урахуванням додатково поданих сторонами доказів з'ясувати чи порушені права банку як іпотекодержателя майна на підставі іпотечного договору № 5578 від 17.07.2008, дослідити питання щодо дійсності іпотеки, тобто чи є відповідна заборона (обтяження) на відчуження оспорюваного приміщення, яка б заважала виконати рішення загальних зборів від 03.07.2009 на момент винесення оскаржуваного судового рішення.

Слід зазначити, що постановою Вищого господарського суду України від 03.12.2015 р. скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 та рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2014 у справі № 11/51-1559 про відмову у задоволенні позову.

При винесенні ухвали, суд виходив з наступного.

Згідно статті 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позов - це звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Учасниками господарського процесу може бути визначене статтею 1 Господарського процесуального кодексу України коло осіб, зокрема, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності мають право звернутись до господарського суду лише у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Можливість вирішення спорів за участю фізичних осіб, що не виступають у спірних правовідносинах, як суб'єкти підприємницької діяльності, чинним господарським процесуальним законодавством України передбачено, зокрема, в пункті 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого, господарським судам підвідомчі справи, що виникають виключно з корпоративних відносин.

У відповідності до визначеним ч. 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

ОСОБА_1, жителька АДРЕСА_1 станом на час подання позову до суду (13.08.2009 року) була учасником Товариства з обмеженою відповідальністю магазин "Київ", що підтверджується Статутом ТзОВ магазин "Київ" і наділена правом на звернення до суду з позовом за захистом свої прав і охоронюваних законом інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 03 липня 2009 року відбулися загальні збори Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю магазин "Київ" /протокол № 31 від 03.07.2009 р./, на яких було прийнято рішення про вихід з числа Учасників Товариства ОСОБА_1 з поверненням належної їй частки в статутному капіталі (фонді) Товариства у вигляді майна Товариства, що складається із нерухомого майна - приміщення площею 1267,1 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2, право власності на яке належить Товариству на підставі Свідоцтва про право власності від 09.01.2001 р. Вартість нерухомого майна, яке запропоновано передати ОСОБА_1 становить 488 172 грн. 65 коп. та виплатою 448 277 грн. 35 коп., виплату яких провести протягом року з дня виходу з числа Учасників Товариства. Крім того, загальними зборами учасників ТОВ магазин "Київ" вирішено зменшити розмір статутного капіталу (фонду) Товариства до розміру 138 500 грн. 00 коп. та перерозподілити частки Учасників у статутному капіталі (фонді) Товариства таким чином: Сабуліс Ремігіюс, володіє часткою в розмірі 138 500 грн. 00 коп., що складає 100% статутного капіталу (фонду) Товариства.

03.07.2009 р. на момент проведення зборів був чинним статут ТзОВ магазин "Київ", зареєстрований 29.06.2005 р., з додатком № 1 до статуту, зареєстрованим 03.03.2008 р., згідно з яким частка ОСОБА_1 у статутному капіталі (фонді) товариства становила 936 450,00 грн., що складає 77,2%.

На підставі рішення загальних зборів від 03.07.2009 р. проведено державну реєстрацію змін до статуту товариства, шляхом реєстрації 08.07.2009 р. Додатку № 2 до статуту, згідно з яким ОСОБА_9 не є учасником товариства.

ОСОБА_1 звернулася із заявою від 10.07.2009 р. до товариства про виконання рішення зборів від 03.07.2009 р. та про передачу їй нерухомого майна, у відповідь на яку листом від 14.07.2009 р. товариство повідомило, що не має змоги передати їй нерухоме майно.

Також, 17 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Іпотекодержатель), правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк", та ТзОВ магазин "Київ" (Іпотекодавець), посвідченого 17.07.2008 р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 5578, відповідно до якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Товариством ТзОВ "Орвіс" (Позичальник) зобов"язань за генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15 липня 2008 року укладеним між Іпотекодержателем та Позичальником наступне нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 1285,1 кв.м., що знаходиться в м.Тернополі по вул. Київській, 10. (п. 1.1. Договору).

В подальшому до цього договору сторони вносили зміни шляхом укладення Додаткового договору № 1 від 23.03.2010 р.

У зв'язку з посвідченням іпотечного договору № 5578, 17.07.2008 р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нежитлового приміщення до припинення дії іпотечного договору. Відповідні реєстраційні записи внесені 17.07.2008 р. до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек, що підтверджено Витягами з цих реєстрів № 19750147 та № 19751319.

Названим іпотечним договором № 5578 було забезпечено виконання зобов'язань позичальника - ТзОВ "Орвіс" щодо повернення кредиту в межах загального ліміту, що дорівнює 2 200 000,00 дол. США, за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 р., укладеним АКБСР "Укрсоцбанк" (Кредитор), правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" та ТзОВ "Орвіс" ( Позичальник).

Судом встановлено, що при вирішенні спору у справі № 3/77/5022-1020/2011 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ТзОВ "Орвіс", СП "Луміс", третя особа - ТзОВ магазин "Київ", про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно, зокрема, на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою м. Тернопіль, АДРЕСА_2, та яке було передане в іпотеку за іпотечним договором № 5578, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.12.2011 р. у справі № 3/77/5022-1020/2011, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.10.2012 р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2013 р. встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності сер.НОМЕР_1 від 01.09.2011 р., виданим виконкомом Тернопільської міської ради, та витягом про реєстрацію права власності від 01.09.2011р., виданим ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" власником нежитлового приміщення площею 1285,1 кв.м, розташованого за адресою м. Тернопіль, АДРЕСА_2, є ОСОБА_1, а не ТзОВ магазин "Київ".

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.04.2013 року у справі № 2-9577/11 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Орвіс", ПАТ "Укрсоцбанк", приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Білецької Н.А., третя особа - ТзОВ магазин "Київ", позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано іпотечний договір від 17.07.2008 р., укладений АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ТзОВ магазин "Київ", предметом якого є приміщення загальною площею 1 285,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 5578, таким, що припинив свою дію. Вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 18.06.2013 р. у справі № 789/731/13.

На підставі названих судових рішень 21.06.2013 р. державним реєстратором Тернопільського МУЮ за заявою ОСОБА_1 вчинено дії щодо вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень записів про обтяження нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_2, що підтверджено Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як встановлено ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 28.10.2014 р. у справі № 606/23589/13-ц (провадження № 22ц/789/1179/2014) при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 08.09.2013р. у справі за заявою ПАТ "Укрсоцбанк" про поворот виконання рішення суду - зобов'язання реєстраційної служби Тернопільського МУЮ відновити записи про обтяження іпотечного майна, в подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 06.11.2013 р. були скасовані рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09.04.2013 року у справі № 2-9577/11 та ухвала апеляційного суду від 18.06.2013 р., справа повернена на новий розгляд. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09.01.2014 р., яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Водночас, названою вище ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 28.10.2014 р. встановлено, що 01.07.2013 р. відбулися загальні збори учасників ТзОВ "Тернопрестиж", які вирішили прийняти належне на праві власності ОСОБА_1 нерухоме майно - приміщення загальною площею 1 285,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2, в рахунок належної їй частки у статутному капіталі товариства.

Крім того, цією ж ухвалою також встановлено, що на підставі розпорядження Тернопільської міської ради № 132 від 13.10.2011 р. нежитловому приміщенню загальною площею 1 285,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 присвоєно номер вул. Київська, 10Д, тобто, спір стосується одного і того ж об'єкта. 04.07.2013 р. на дане майно видане свідоцтво про право власності і з 04.07.2013р. власником майна є ТзОВ "Тернопрестиж".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно із ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" (в чинній редакції станом на 03.07.2009 р.) при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Частиною 2 ст. 148 ЦК України встановлено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.

Згідно з п. 3.4 розділу 3 статуту ТзОВ магазину "Київ" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Матеріалами справи підтверджено, що станом 03.07.2009 р. позивач була учасником ТзОВ магазину "Київ", 03.07.2009 р. загальними зборами учасників товариства прийняте рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про її вихід з числа учасників товариства та про повернення ОСОБА_1 належної їй частки у статутному капіталі (фонді) товариства шляхом передачі нерухомого майна - приміщення площею 1 267,1 кв.м., яке розташоване за адресою м. Тернопіль вул. Київська, 10.

Слід зазначити, що переглядаючи рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2014 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 р. у даній справі в касаційному порядку, Вищий господарський суд України у своїй Постанові від 03.12.2015 р. прийшов до висновку, що під час нового розгляду справи господарським судам необхідно було з урахуванням додатково поданих сторонами доказів з'ясувати чи порушені права банку як іпотекодержателя майна на підставі іпотечного договору № 5578 від 17.07.2008 р., дослідити питання щодо дійсності іпотеки, тобто чи є відповідна заборона (обтяження) на відчуження оспорюваного приміщення, яка б заважала виконати рішення загальних зборів від 03.07.2009р. на момент винесення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що міститься у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

З метою забезпечення всебічного, об'єктивного розгляду справи та виконання зазначених у Постанові ВГС України від 03.12.2015 р. вказівок судом встановлено.

Оскільки, іпотечний договір є одним із видів застави, до спірних правовідносин суд застосовує відповідні норми Цивільного кодексу України та спеціальні норми Закону України "Про іпотеку".

У статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Так, рішенням господарського суду Тернопільської області від 15 грудня 2011 року у справі № 3/77/5022-1020/2011 (залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2012 року), встановлено факт боргу перед ПАТ "Укрсоцбанк" та підтверджується про погашення заборгованості ТзОВ "Орвіс" за генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 року та генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-691 від 26.06.2008 року шляхом визнання права власності предмета іпотеки, та припинилося основне зобов'язання за генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-691 від 26.06.2008 р., як таке, що виконано відповідно до ст.ст. 598, 599 ЦК України.

Аналогічної позиції притрмується Вищий господарський суд України у постанові від 08.07.2014 р. у справі № 5/48/5022-1019/2012, якою залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2014 р.

Крім того, судом встановлено, що господарським судом Тернопільської області розглядалася справа № 5/48/5022-1019/2012 за позовом Спільного підприємства "Луміс" до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання договору таким, що припинив свою дію та зобов'язання до вчинення дій. Позовні вимоги СП "Луміс" у даній справі обґрунтовані погашенням заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 р. та генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-691 від 26.06.2008 р. внаслідок звернення стягнення на предмети іпотеки рішенням господарського суду Тернопільської обласні від 15.12.2011 р. у справі № 3/77/5022-1020/2011.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 05.09.2013 року у справі № 5/48/5022-1019/2012 позов задоволено частково. Визнано іпотечний договір від 26.06.2008 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та Спільним підприємством "Луміс", посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. 26.06.2008 р. за реєстровим № 5069, таким, що припинив свою дію.

Отже, зобов'язання ТОВ "Орвіс" за генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 року та генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-691 від 26.06.2008 року перед ПАТ "Укрсоцбанк" припинилися 30 жовтня 2012 року, що встановлено рішенням господарського суду Тернопільської області від 05.09.2013 року у справі № 5/48/5022-1019/2012.

Таким чином, з моменту набрання рішенням господарського суду (від 15 грудня 2011 року у справі № 3/77/5022-1020/2011) законної сили, вимоги кредитора вважаються виконаними, а будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання, в силу прямої вказівки ст. 36 Закону України "Про іпотеку", є недійсними.

Господарський суд Тернопільської області приймаючи рішення від 15 грудня 2011 року у справі № 3/77/5022-1020/2011 керувався нормами ст. 37 Закону України "Про іпотеку", яка регулює порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Даний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачає реалізації майна, що перебуває в іпотеці. Звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" є завершеним з моменту набрання законної сили рішенням суду. Так як згідно рішення суду іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що припинення іпотеки відбувається в тому числі і у разі припинення основного зобов"язання.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.п. 2.6. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Отже, припинення основного зобов'язання за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 770/9-698 від 15.07.2008 р. встановлено рішеннями судів (які є чинними), а саме: рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.12.2011 р. у справі № 3/77/5022-1020/2011, рішенням господарського суду Тернопільської області від 05.09.2013 року у справі № 5/48/5022-1019/2012, постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/15784/13, постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2014 р. у справі № 910/18713/13.

В силу правила закріпленого у ст. 35 ГПК України, беручи до уваги склад сторін у справах, обставини встановлені в даних судових рішеннях мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи.

Крім того, судом встановлено, що 10.08.2011 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради було прийнято рішення про оформлення за ОСОБА_1 права власності на приміщення загальною площею 1285,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а 01.09.2011 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на приміщення, загальною площею 1 285,1 кв.м. по вул. Київська, 10 в м. Тернополі.

Згідно розпорядження начальника управління з питань містобудування та архітектури Тернопільської міської ради № 132 від 13.10.2011 року (по клопотанню ОСОБА_1.) приміщення по АДРЕСА_2 в м. Тернополі загальною площею 1 285,1 кв.м. було присвоєно адресний номер АДРЕСА_2.

03.07.2013 року ОСОБА_1 здійснила внесок до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопрестиж", м. Тернопіль у вигляді нежитлового приміщення загальною площею 1 285,1 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

04.07.2013 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, у якому зазначається, що нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 площею 1285,1 кв.м. належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Тернопрестиж", (місце реєстрації м. Тернопіль вулиця У. Самчука, буд. 33 кв. 21).

Власність зареєстрована Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2013 р.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" передбачено, що рішення загальних зборів та інших органів управління господарського товариства, що за своєю правовою природою є актами, дійсні, якщо у судовому порядку не буде встановлено інше.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства не є правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами). Як роз'яснила президія ВГСУ (роз'яснення від 26.01.2000 N 02-5/35), актом є юридична форма рішень відповідного органу, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів них відносин. Тому до цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, та, відповідно, в даному випадку не можуть бути застосовані правові наслідки недійсності правочину за ст. 216 ЦК України.

Дана позиція викладена у Довідці Вищого господарського суду України за результатами узагальнення судової практики вирішення спорів про корпоративне управління та реалізацію корпоративних прав.

У процесі розгляду справи № 11/51-1559 рішення загальних зборів ТОВ Магазин "Київ" (протокол №31 від 03.07.2009р.) було виконано, нерухоме майно - приміщення площею 1267,1 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 було передане ОСОБА_1

Рішення загальних зборів учасників ТОВ "Магазин Київ" не відмінене, не скасоване чи в інший спосіб не визнане таким, що втратило чинності, як на момент подання позову так і на сьогоднішній день.

У матеріалах справи відсутні докази, що рішення загальних зборів учасників ТОВ Магазин "Київ" (протокол № 31 від 03.07.2009 р.) відмінене, скасоване чи в інший спосіб визнане таким, що втратило чинності на момент подання позову.

У подальшому, керуючись ст. 41 Конституції України ОСОБА_1 внесла вказане майно у статутний фонд ТОВ "Тернопрестиж", що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Тернопрестиж" № 5 від 01.07.2013 р. та акту прийому-передачі нерухомого майна від 01.07.2013 року (містяться у матеріалах справи).

Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції 04 липня 2013 року проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майна за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ "Тернопрестиж".

Таким чином, рішення загальних зборів ТОВ Магазин "Київ" виконано, ОСОБА_1 фактично отримала майно на виконання рішення загальних зборів, ТОВ "Магазин "Київ" на момент розгляду справи вже не є власником спірного майна, а тому від нього не можна вимагати виконання рішення загальних зборів (повторно передати майно на виконання рішення загальних зборів).

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи (п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

У п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вказано, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З наведеного випливає, що між сторонами у справі № 11/51-1559 відсутній предмет спору - зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю магазин "Київ" виділити в натурі належну ОСОБА_1 частку з майна Товариства з обмеженою відповідальністю магазин "Київ", шляхом передачі Товариством з обмеженою відповідальністю магазин "Київ" у власність ОСОБА_1 нерухоме майно приміщення площею 1267,1 кв.м., яке розташоване адресою: АДРЕСА_2

З огляду на викладене, провадження у справі № 11/51-1559 підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Щодо судових витрат понесених позивачем, а саме сплаченого державного мита в сумі 85,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового прочесу в сумі 118,00 грн., суд зазначає наступне.

На виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2009 р. у справі № 11/51-1559, яке скасовано постановою Вищого господарського суду України від 09.04.2014 р. видано наказ № 11/51-1559 від 29.09.2009 р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю магазин "Київ на користь ОСОБА_1 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу зі строком пред'явлення до виконання до 29.09.2012 р.

Сторонами не надано суду доказів ні виконання вказаного наказу, оскільки рішення суду скасовано касаційною інстанцією 09.04.2014 р., тобто після закінчення строку для пред'явлення наказу до виконання, ні визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, суд не має можливості вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Врахловуючи вищенаведене та керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Припинити провадження у справі № 11/51-1559.

Копію ухвали надіслати сторонам у справі, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано "26" травня 2016 року.

Головуючий суддя Боровець Я.Я.

Судді Хома С.О.

Шумський І.П.