РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/3327/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Комунального закладу Тернопільської обласної ради "Тернопільська університетська лікарня" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення заборгованості та розірвання договору, за участю представників позивача - Сененька О.П., довіреність №01-2/3 від 04.01.2016 року, відповідача - Шилець А.Р., довіреність №13-11-3711 від 29.03.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 5 616,84 грн. за договором оренди №б/н від 03.06.2013 року та договором №б/н від 03.06.2013 року про відшкодування витрат балансоутримувача та надання комунальних послуг орендарю та розірвання договору оренди №б/н від 03.06.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 23.03.2016 року.

23.03.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в позові.

11.04.2016 року позивачем в судовому засіданні надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути заборгованість за комунальні послуги у розмірі 6 479,28 грн., яка прийнята судом до розгляду.

11.04.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 16.05.2016 року.

16.05.2016 року позивачем через канцелярію суду надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути заборгованість за оренду та комунальні послуги у розмірі 6 854,94 грн., яка прийнята судом до розгляду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за оренду та комунальні послуги не підлягають задоволенню, а в частині розірвання договору - підлягають припиненню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.06.2013 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди № б/н (далі - договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передав в строкове платне користування згідно з актом приймання передачі приміщення вестибюлю 1-го поверху, загальною площею 2,0 кв.м. та долі площі приміщень спільного користування 1,0 кв.м. лікувального корпусу №4, розміщене за адресою м. Тернопіль, вул. Клінічна, 1, що знаходиться на балансі КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня», вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31.01.2013 року і становить 5 873 грн. (п.1.1. договору оренди).

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі розпорядження Тернопільської обласної ради від 29.05.2013 року №81 «Про затвердження протоколу конкурсної комісії Тернопільської обласної ради з надання в оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області від 21 травня 2013 року №17 та про надання майна в оренду» і становить з ПДВ за перший місяць оренди 237,60 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата перераховується орендодавцю щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним місяцем на підставі виставленого рахунку та підписанні акту виконаних робіт (наданих послуг).

На підтвердження виконання свого зобов'язання за договором оренди позивач надав суду акт приймання-передачі орендованого приміщення від 03.06.2013 року, який підтверджує факт передачі орендодавцем орендареві орендованого майна.

03.06.2013 року між сторонами було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача та надання комунальних послуг орендарю, за умовами якого балансоутримувач Комунальний заклад Тернопільської обласної ради "Тернопільська університетська лікарня" забезпечує утримання приміщення, а орендар відшкодовує витрати з теплопостачання, подачі електроенергії, реактивної енергії, податку на землю. Приміщенні знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Клінічна, 1, загальною площею 2 кв.м. Орендар відшкодовує витрати балансоутримувача на надання послуг з подачі теплової енергії та податку на землю пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі на підставі виставленого рахунку та підписанні акту виконаних робіт (наданих послуг). Послуги з подачі електроенергії відшкодовуються орендарем згідно показників лічильника. Орендар користується приміщенням, загальною площею 2 кв.м, розміщене на першому поверсі терапевтичного корпусу №4. Орендоване приміщення використовується з метою встановлення банкомату (п.1.1. договору про відшкодування витрат).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Поясненнями позивача, частково відповідача, актом приймання-передачі орендованого приміщення від 03.06.2013 року, який містяться в матеріалах справи та підписані представниками обох сторін, умовами договору, рахунками, підтверджується існування заборгованості у відповідача перед позивачем за період з лютого 2015 року по травень 2016 року по орендній платі у розмірі 6089,85 грн., за невідшкодовані комунальні послуги станом на 04.05.2016 року склала 698,34 грн., за відшкодування земельного податку - 66,75 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Проте, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

У відповідності до ч.4 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 85 від 23 квітня 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк "Надра" до 05 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

За загальним правилом право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і лише в порядку, встановлених законом (ст. 321 Цивільного кодексу України).

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі №910/5560/14, та від 25.03.2015 року у справі №910/9232/14.

Виходячи зі змісту ст.ст. 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, передбачених у ч. 2 ст. 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій ст. 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Крім того, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 року №113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 року №356 розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та призначено Стрюкову І.О. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку строком на 1 рік з 05.06.2015 року до 04.06.2015 року включно.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 4 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Згідно з п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено , що задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку, так статтею 52 Закону встановлено, порядок черговості задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

При цьому задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Водночас, задоволення вимог окремого кредитора - юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Таким чином, відкликання Національним банком України на момент розгляду даного спору по суті банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації зумовило настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення вимог до банку та їх задоволення в порядку, строки та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2015 року у справі №910/15058/14.

З огляду на викладене та враховуючи те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у спорі між позивачем та відповідачем, відносно якого, на момент виникнення спору прийнято рішення про його ліквідацію, передбачено, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої цим законом, господарський суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості за оренду та комунальні послуги у розмірі 6 854,94 грн. не підлягають задоволенню, і тому в позові в цій частині слід відмовити.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про розірвання договору оренди №б/н від 03.06.2013 року.

Проте, пунктом 10.1. договору оренди передбачено, що його укладено строком на 35 місяців, та сторони домовились, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення і діють з 03.06.2013 року по 30.04.2016 року включно.

У пункті 10.6. договору оренди вказано, що у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку його чинності договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

13.04.2016 року позивачем було надіслано відповідачу лист про припинення договору оренди від 03.06.2013 року у зв'язку із закінченням строку його дії, який відповідачем було отримано 20.04.2016 року, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги, що станом на день розгляду справи у відповідності до п. 10.1., п. 10.6. договору оренди, спірний договір є розірваним у зв'язку із закінченням строку його дії, суд вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання договору оренди №б/н від 03.06.2013 року підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 80,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові в частині стягнення заборгованості за оренду та комунальні послуги у розмірі 6 854,94 грн. відмовити.

Провадження у справі в частині розірвання договору оренди №б/н від 03.06.2013 року припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.05.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна