РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016Справа №910/5831/16

За позовомВідкритого акціонерного товариства "Лізингова компанія "Украгромашінвест"
доДержавного підприємства "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій"
простягнення 731 626,07 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.

в присутності представників сторін:

від позивача: Голиков В.Ю. по дов. № б/н від 11.01.2016р.

від відповідача: Марущак Т.О. по дов. № 13 від 01.02.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Лізингова компанія "Украгромашінвест" про стягнення з Державного підприємства "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" 731 626,07 грн., із яких: 370 290, 63 грн.- основний борг, 327 129,08 грн. - пеня; 34 206, 36 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору №3/12 від 23.11.2012р. поставив відповідачу визначений договором товар, втім відповідач, в порушення умов даного договору, свої зобов'язання у повному обсязі по оплаті поставленого товару належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 370290,63 грн., яка заявлена до стягнення. У зв'язку з неналежним виконанням умов договору № 3/12 від 23.11.2012р. позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 327 129,08 грн. та 3% річних у розмірі 34 206, 36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016р. порушено провадження у справі № 910/5831/16, розгляд справи призначено на 25.04.2016.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві представник відповідача зазначив, що ним було придбано товар за договором №3/12 від 23.11.2012р. на суму 370 290, 63 грн. для подальшого перепродажу з метою отримання прибутку, однак не оплачено вартість товару у зв'язку з тим, що товар перепродано не було. Крім того, у відповідача відсутні кошти.

Розглянувши позов Відкритого акціонерного товариства "Лізингова компанія "Украгромашінвест" до Державного підприємства "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій", заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши їх оригінали в судових засіданнях, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

23 листопада 2012 р. між Відкритим акціонерним товариством «Лізингова компанія «Украгромашінвест» (надалі - позивач, продавець) та Державним підприємством «Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій» (надалі - відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу № 3/12 від 23.11.2012 р., пунктом 1.1. якого сторони узгодили, що за цим договором продавець зобов'язується передати у власність стрічку гумову зубчату (далі - товар), а покупець на умовах цього договору зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Загальна кількість товару (його партій), що підлягає продажу за цим договором, визначається відповідно до накладних, що є невід'ємними додатками до цього договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору вартість кожної партії товару, що продається згідно з цим договором, визначається відповідно до кількості товару. Ціна за 1 кг товару становить 74.52 грн. в т.ч. ПДВ в сумі 12,42 грн.

Оплата проданих партій товару може здійснюватись за кожну партію окремо або за певну кількість партій.

Договір вважається укладеним в набирає чинності з моменту його підписання та закінчується після повного виконання сторонами інших обов'язків за цим договором (п. 7.1. договору).

На виконання умов даного договору, позивач передав уповноваженому представнику відповідача узгоджений товар на загальну суму 370 295,84 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № РН-0000050 від 30.11.2012 р. на суму 198 334,98 грн. та № РН-0000051 від 30.11.2012 р. на суму 171 960,86 грн., які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначених товарів.

Пунктами 3.4. договору визначено, що розрахунок за проданий товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця або в будь-якій іншій формі, не забороненій чинним законодавством України.

За умовами п.7.1 договору покупець здійснює розрахунок за проданий йому товар (його партію) у строк до 31.12.2012 року, або протягом 15 банківських днів з моменту надходження коштів від здійснення покупцем перепродажу товару іншим особам та надходження від таких осіб коштів за товар (його партію).

29.03.2016р. та позивачем, з метою досудового врегулювання спору, було направлено відповідачеві вимогу про сплату заборгованості за договором № 23/12 від 23.11.2012 р. в сумі 370 290,63 грн.

У відповідь на претензію, відповідач, у зв'язку зі скрутним становищем, у листі № 68-04/13 від 11.04.2013 просив позивача про продовження строку оплати товару за договором до 30.06.2013 р., на що позивачем листом № 30 від 16.04.2013 року надано згоду на продовження строку оплати за договором до 30.06.2013р.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 370 290,63 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача 34 206,36 грн. 3% річних та 327 129,08 грн. пені.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 5.2. договору за несвоєчасну оплату за договором покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочки.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 5.2. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд, здійснивши перевірку арифметичний розрахунок пені, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 24 702,95 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних , суд встановив, що останнім було не вірно проведено розрахунок 3% річних, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 28 700,06 грн.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій» (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1-Б, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Лізингова компанія «Украгромашінвест» (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3, ) 370 290 (триста сімдесят тисяч двісті дев'яносто) грн. 63 коп. основного боргу, 28 700 (двадцять вісім тисяч сімсот) грн. 06 коп. - 3 % річних, 24 702 (двадцять чотири тисячі сімсот дві) грн. 95 коп. - пені та 6 355 (шість триста п'ятдесят п'ять) грн. 40 коп. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.05.2016.

Суддя Т.Ю.Трофименко