КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа№ 910/31598/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Прігоцька О.А., дов. від 04.01.2016 №08/02,

від відповідача Руденко В.М., дов. від 05.10.2015 б/н,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2016 (підписане 14.03.2016)

у справі №910/31598/15 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону»

до Приватного підприємства «Мікатор»

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Гніванський завод спецзалізобетону» (далі - ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону», або позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Мікатор» (далі - ПП «Мікатор») про визнання недійсним договору (поставки) від 05.02.2015 №12-П.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2016 у справі №910/31598/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що ПП «Мікатор» не було стороною, або іншим учасником справи №826/14671/14. Відповідач не є виробником продукції залізничного транспорту України, зокрема, анкеру закладного АЗ-1 або АЗ-1-6, а тому твердження про те, що він станом на час укладення договору знав та замовчував про наявність судового рішення у справі №826/14671/14 є безпідставним. При цьому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014 у вказаній вище справі скасовано рішення Державної адміністрації залізничного транспорту про погодження технічних умов, а не самі технічні умови, зокрема, ТУ У 27.3-2:2007.

З огляду на те, що позивачем не підтверджено, що під час укладення договору (поставки) від 05.02.2015 №12-П він був введений в оману та наявності відповідного умислу в діях відповідача, суд першої інстанції визнав недоведеними обставини з якими законодавство пов'язує можливість визнання такого договору недійсним.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2016 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, що призвело до помилкового тлумачення і неправильного застосування норм матеріального права.

За твердженнями апелянта, судом не було враховано, що процедура державної реєстрації технічних умов на продукцію та процедура відомчої реєстрації технічних умов, їх погодження Укрзалізницею є відмінними за змістом та наслідками. Тому встановлення рішенням у справі №826/14671/14 неправомірності погодження ТУ Укрзалізницею та відповідно його відміна не потребує додатково їх скасування.

Апелянт також вказує на те, що ПП «Мікатор» як офіційний дилер ТОВ «АТ Механіка», реалізуючи продукцію ТОВ «АТ Механіка», був обізнаним про скасування погодження технічних умов на анкер АЗ-1, однак свідомо замовчував ці обставини при укладенні договору, оскільки у разі повідомлення позивачу такої інформації оспорюваний правочин не укладався б.

Окрім того, скаржник також вказуває на те, що до спірних правовідносин положення Закону України «Про стандартизацію» не підлягають застосуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі №910/31598/15, розгляд справи призначено на 18.05.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 11.04.2016) - 13.04.2016, 14.04.2016 (відповідачу), - 20.04.2016 (позивачу), які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 18.05.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2016 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2015 між Приватним підприємством «Мікатор» (постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Гніванський завод спецзалізобетону» (покупець) укладено договір поставки №12-П (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцю певну продукцію (далі - товар), визначений в асортименті, кількості та за цінами відповідно до специфікацій, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

У п.1.2 договору наведено найменування товару та його виробника - анкер закладний АЗ-1 або АЗ-1-6. Виробник: ТОВ «АТ Механіка» м. Київ.

Відповідно до п.2.1 договору якість товару, яка поставляється постачальником, повинна відповідати ТУ У 27.3-2:2007, що підтверджується сертифікатом відповідності та паспортом якості.

В розділах 3 та 4 договору погоджено ціну та порядок здійснення оплати товару.

Згідно з п.10.1 договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015 в частині поставок товару, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

За змістом ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що умови оспорюваного правочину відповідають вимогам чинного законодавства та погодженні сторонами під час їх підписання.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частина 1 ст.215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю (п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11).

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину (п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9).

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що анкери закладні АЗ-1 або АЗ-1-6 (виробник ТОВ «АТ Механіка») за ТУ У 27.3-2:2007, які є предметом поставки за оскаржуваним договором, не можуть застосовуватися ним за призначенням при виготовленні шпал.

Апелянт також стверджує, що надані ним докази свідчать про наявність обставин, які мають істотне значення. Можливість застосування позивачем анкеру закладного АЗ-1 при виготовленні за ТУ У 26.6-4:2011 «Шпали залізобетонні попередньо напружені колії 1520 мм типу СБ3 для рейок Р65 і Р50» безпосередньо залежать від наявності погодження ТУ У 27.3-2:2007 на анкер АЗ-1 Укрзалізницею, тому що це є вимогою галузевого стандарту ГСТУ 32.010.019-97 «Стандартизація та сертифікація на залізничному транспорті. Порядок узгодження, затвердження та реєстрації технічних умов на продукцію для залізничного транспорту України».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014 у справі № 826/14671/14 (залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація КРТ» до Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної адміністрації залізничного транспорту про погодження, зокрема, технічних умов ТУ У 27.3-2:2007 «Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3» та змін до них.

Власником технічних умов відносно яких Окружним адміністративним судом міста Києва 30.10.2014 було винесено постанову є ТОВ «АТ Механіка».

При винесенні постанови від 30.10.2014 Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв до уваги лист ДП Бюро з стандартизації та нормативного забезпечення на залізничному транспорті «Укрзалізстандарт», у якому зазначено, що ТУ У 27.3-1:2007; ТУ У 27.3-2:2007, ТУ У 27.3-3:2007 та ТУ У 27.3-4:2007 (виробник АТ «Механіка») не проходили експертизу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2014 між ТОВ «АТ Механіка» (замовник) та Державним підприємством Бюро з стандартизації та нормативного забезпечення на залізничному транспорту «Укрзалізниця» (виконавець) укладено договір №134-2014, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт по проведенню нормативно-технічної і правової експертизи зміни №4 до ТУ У 27.3-2:2007 «Анкери закладні до пружного проміжного скріплення КПП-1».

29.10.2014 між ТОВ «АТ Механіка» та Державним підприємством Бюро з стандартизації та нормативного забезпечення на залізничному транспорту «Укрзалізниця» підписано акт здачі-приймання науково-технічної продукції за договором від 24.09.2014 №134-2014, згідно якого виконавець виконав, а замовник прийняв наступну роботу: проведення нормативно-технічної і правової експертизи зміни №4 до ТУ У 27.3-2:2007 «Анкери закладні до пружного проміжного скріплення КПП-1».

Актом нормативно-технічної та правової експертизи від 11.11.2014 №04/405 Державного підприємства Бюро з стандартизації та нормативного забезпечення на залізничному транспорту «Укрзалізстандарт» визначено, що проект зміни №4 до ТУ У 27.3-2:2007 «Анкери закладні до пружного проміжного скріплення КПП-1» відповідає вимогам діючих нормативних документів, наведених у ТУ, оформлення та зміст зміни відповідають вимогам ГОСТ 2.105, ГОСТ 2.503.

16.03.2015 ТОВ «АТ Механіка» звернулось до ДП «Хмельницькстандартметрологія» з листом №29 щодо надання роз'яснення чи є діючими на час звернення, зокрема, ТУ У 27.3-2:2007. З додатків до цього листа вбачається, що ТОВ «АТ Механіка» надало копії: постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014 у справі №826/14671/14 та наказу Міністерства інфраструктури України «Про визнання таким, що втратив чинність наказу Міністерства транспорту України від 17.04.1998 №134» від 11.02.2015 №50.

ДП «Хмельницькстандартметрологія» на лист ТОВ «АТ Механіка» листом від 17.03.2015 №346 (а.с.53) повідомило, що на обліку в ДП «Хмельницькстандартметрологія» знаходяться, зокрема, технічні умови ТУ У 27.3-2:2007 «Анкери закладні до пружного проміжного скріплення КПП-1», власником яких є ТОВ «АТ Механіка», які на даний час є чинними.

Додатково повідомлено, що технічні умови зазначені в постанові окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014, а саме: ТУ У 27.3-3:2007 «Вкладиш підпружиний ізолюючий до проміжного скріплення КПП-1 (СБ-3) для рейок Р65, Р50», ТУ У 27.3-4:2007 «Прокладки підрейкові до проміжного скріплення КПП (СБ-3) для рейок Р65, Р50» відсутні на обліку в ДП «Хмельницькстандартметрологія» з такими їхніми позначеннями. Також в ТУ У 27.3-1:2007 «Клема пружна КП-1 проміжного скріплення КПП-1», ТУ У 27.3-2:2007 «Анкери закладні до пружного проміжного скріплення СБ-3», що знаходяться на обліку в ДП «Хмельницькстандартметрологія» зазначені інші назви.

Наказом Міністерства транспорту України від 17.04.1998 №134 затверджено «Порядок узгодження, затвердження та реєстрації технічних умов на продукцію підприємств залізничного транспорту України».

У вказаному вище Порядку вказано, що цей документ поширюється на технічні умови (далі - ТУ), які розробляються на продукцію (послуги) для залізничного транспорту, а також на зміни до них. Документ встановлює порядок узгодження, затвердження, реєстрації ТУ, їх обліку та зберігання. Вимоги цього документа є обов'язковими для підприємств, установ та організацій Міністерства транспорту України, а також для підприємств, які випускають продукцію для залізничного транспорту, незалежно від форм власності і відомчої належності.

Проте, наказом Міністерства транспорту України «Про визнання таким, що втратив чинність наказу Міністерства транспорту України від 17 квітня 1998 року № 134» № 50 від 11.02.2015 визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства транспорту України від 17.04.1998 №134.

Крім того, додатковим підтвердженням дійсності ТУ У 27.3-2:2007 «Анкери закладні до пружного проміжного скріплення КПП-1» та можливість їх використання за цільовим призначенням є новий сертифікат відповідності на анкери закладні до пружного проміжного скріплення КПП-1, виданий Міністерством економічного розвитку і торгівлі України з терміном дії з 04.09.2015 по 03.09.2018.

19.03.2015 ТОВ «АТ Механіка» звернулось до Міністерства юстиції України з листом №31 щодо надання роз'яснень з приводу того, чи можна вважати подані Департаменту колії «Укрзалізниці» (вхідний №ЦП-5/198 від 13.11.2014) ТУ на деталі скріплення КПП-1 такими, що пройшли погодження Департаментом колії «Укрзалізниці», застосовуючи принцип мовчазної згоди, передбачений Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 №2806-IV.

У відповідь на вказаний вище лист, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (якому було направлено лист за належністю) листом від 06.05.2015 за вих. №3411-09/14668-07 повідомило, що Законом України «Про стандартизацію» не регламентовано порядок розроблення, оформлення, прийняття, позначення та реєстрації стандартів ТУ, прийнятих підприємствами, установами та організаціями. Законодавчі акти, нормативно-правові акти, акти міністерств, відомств не повинні містити положення, які передбачають: погодження стандартів і ТУ підприємств, установ та організацій з будь-якими установами; процедури розроблення (зокрема, вимоги щодо змісту, форми, структури) погодження, прийняття, перевірки, перегляду, скасування та застосування стандартів та ТУ, прийнятих підприємствами, установами та організаціями. Саме підприємства, установи та організації установлюють відповідні процедури (а.с.48-49).

При цьому 11.03.2015 ТОВ «АТ Механіка» звернулось з листом №33 до Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») щодо надання роз'яснення чи є обов'язковим погодження технічних умов з споживачем продукції.

На лист від 11.03.2015 №22 ДП «Укрметртестстандарт» у листі від 16.03.2016 №20-37/90 зазначило, якщо законодавством не передбачено погодження ТУ з замовником та іншими зацікавленими організаціями, потребу погодження проекту ТУ згідно з п.5.9 ДСТУ 1.3:2004 «Національна стандартизація. Правила побудови, викладення, оформлення, погодження, прийняття та позначенні технічних умов» визначає розробник ТУ.

З метою установлення правових та організаційних засад стандартизації в Україні, спрямування на забезпечення формування та реалізації державної політики у відповідній сфері 05.06.2014 було прийнято Закону України «Про стандартизацію» (набрав чинності 03.01.2015).

У статті 1 цього Закону наведено, що технічні умови - нормативний документ, що встановлює технічні вимоги, яким повинна відповідати продукція, процес або послуга, та визначає процедури, за допомогою яких може бути встановлено, чи дотримані такі вимоги.

Стаття 16 Закону України «Про стандартизацію» визначає, що підприємства, установи та організації мають право у відповідних сферах діяльності та з урахуванням своїх господарських і професійних потреб організовувати та виконувати роботи із стандартизації, зокрема, розробляти, приймати, перевіряти, переглядати та скасовувати стандарти, кодекси усталеної практики, технічні умови і зміни до них, установлювати процедури їх розроблення, прийняття, перевірки, перегляду, скасування та застосування. Стандарти, кодекси усталеної практики та технічні умови, прийняті підприємствами, установами та організаціями, застосовуються на добровільній основі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі та виходить з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили факт обману при укладенні договору поставки від 05.02.2015 №12-П.

Окрім того, відповідно до статті 6 ЦК Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

З огляду на зазначене вище, Господарський суд міста Києва дійшов правомірного висновку, що позивачем не доведено тих обставин, які є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2016 у справі №910/31598/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/31598/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій