ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 травня 2016 р. Справа № 902/24/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1В, представник за довіреністю;

відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до:Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (21012, м.Вінниця, пров.Щорса, буд. 24)

про стягнення 1610790,38 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької області подана позовна заява про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1610790,38 грн., з яких: 100723,89 грн. - боргу, 1032549,90 грн. пені, 113045,59 грн. - 3 % річних та 364471,00 грн. - інфляційних.

Ухвалою від 11.01.2016р. порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.02.2016 р.

05.02.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив в якому відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у ньому.

Розгляд справи 08.02.2016 року не відбувся в звязку з перебуванням судді Мельника П.А. на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату суду від 09.03.2016 року, відповідно до автоматизованого розподілу справ, справу № 902/24/16 передано на новий розгляд судді Маслію І.В. в звязку з перебуванням судді Мельника П.А. у щорічній відпустці.

Ухвалою від 10.03.2016 року прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання на 12.04.2016 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою від 12.04.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України та призначено засідання на 10.05.2016 року.

Ухвалою від 10.05.2016 року оголошено перерву в судовому засіданні до 18.05.2016 року та відмовлено в клопотаннях відповідача про зупинення провадження у справі та про колегіальний розгляд справи з підстав викладених в ухвалі.

В судове засідання 18.05.2016 рокузявились уі учасники процесу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві та в додаткових поясненнях, а саме зазначив що основний борг перед позивачем погашен, а нарахування штрафних санкцій є не правомірним та розрахованим не вірно.

Ухвалою суду від 29.10.2014р. припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 50211,64 грн. боргу на підставі п. 1-1.ст. 80 ГПК України.

Отже, предметом розгляду по суті є вимоги про стягнення з відповідача 50512,25 грн., 1032549,90 грн. пені, 113045,59 грн. - 3 % річних та 364471,00 грн. - інфляційних.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, далі позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (покупець, далі відповідач) укладено договір № 13-112-Б купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природній газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу.

Згідно п. 2.1. Договору, продавець передає покупцю в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 31 701,000 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку п. 2.1.1 Договору.

Відповідно до п. 5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3509,00 грн. без урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3509,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 701,80 грн., всього з ПДВ 4210,80 грн..

Як зазначено в п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Крім того між сторонами укладено ряд додаткових угод згідно яких неодноразово змінювалась ціна за 1000 куб. м. (Додаткові угоди №1, № 3, № 4, № 5, №6, № 7, № 10, №12, № 13, № 14 ) та збільшувався період постачання газу (Додаткові угоди № 2, № 8, № 9, № 11 ) ( т.1 а.с.30-45). Крім того між сторонами підписано додаткову угоду № 15 від 19.06.2015 року згідно якої сторони погодили про припинення дії даного договору з 01.липня 2015 року.

Судом встановлено, що на виконання взятих на себе договірних зобов'язань позивачем передано відповідачу протягом січня - грудня 2013р.,січня - грудня 2014р. та лютого червня 2015 р., а відповідачем прийнято природний газ в обсязі 60917,427 тис. куб м. на загальну суму 279125936,89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи.

Як слідує з пояснень представника позивача, відповідно до умов спірного договору одержаний природний газ був оплачений відповідачем у розмірі 279025213,00 грн. та станом на 29.10.2015 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 100723,89 грн.

Вказані обставини відповідачем заперечені, оскільки з 29.10.2015 року до порушення провадження у справі відповідачем сплачено на рахунок позивача 50 512,25 грн., що підтверджується наявними в справі виписками банку (т.1 а.с.134-135).

За змістом п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З огляду на викладене та на підставі наявних у справі доказів, в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу в сумі 50512,25 грн. слід відмовити.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача1032549,90 грн. пені, 113045,59 грн. - 3 % річних та 364471,00 грн. - інфляційних.

Суд, розглянувши заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, пені та інфляційних дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою в системі «Ліга Закон» розрахунку 113045,59 грн. - 3 % річних та 364471,00 грн. - інфляційних, судом виявленні помилки, а самеце стосується періодів їх нарахування та зарахування часткових проплат, в зв'язку з чим вказані вимоги задовольняються судом частково в сумі 107663,57 грн. - 3 % річних та 7211,18 грн. - інфляційних.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 1 032549,90 грн. Перевіркою розрахунку пені в програмі «Ліга Закон», судом виявлено помилки в розрахунку позивача, а саме що стосується періодів їх нарахування та зарахування часткових проплат, в зв'язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню судом частково в розмірі 988712,14 грн.

Водночас, суд враховуючи ступінь виконання відповідачем свого зобовязання перед позивачем та причини його не виконання зазначені у відзиві на позовну заяву прийшов до висновку про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в п.3 ст.83 ГПК України, суд враховує вказівку, що міститься в п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", в якому зазначається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ) від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 вказано: положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені), суд взяв до уваги наступні обставини:

- розрахунки за природний газ здійснюються за особливим алгоритмом розрахунків і регулюються державою;

- державою взято на себе обов'язок щодо відшкодування заборгованості за використаний природний газ підприємствами паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, зокрема ПАТ НАК "Нафтогаз України";

Поряд з цим, визначаючись щодо зменшення, суд також враховує обовязковість виконання зобовязань, баланс інтересів сторін танадмірно великі штрафні санкції порівняно зі основною сумою боргу, що існував на момент подачі позовної заяви до суду. Крім того і те, що позивач в повному обсязі погасив основну заборгованість, хоч і не встановлені договором строки.

З огляду на викладене, суд, користуючись правом, наданим йому ст.551 ЦК України, 233 ГК України та ст.83 ГПК України, зменшує пеню на 90% (від суми встановленої судом) та стягує з відповідача 98871,21 грн. пені.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд враховує п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" в якій вказується, що у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (21012, м. Вінниця, вул. Щорса, б. 24, код 03338649) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 98871,21 грн. - пені; 107663,57 грн. - 3 % річних, 7211,18 грн. - індексу інфляції та 16553,81 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В позові у частині стягнення 50512,25 грн. - основного боргу; 933678,69 грн. пені; 357259,82 грн. - індексу інфляції та 5382,02 грн. 3% річних відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити позивачу рекомендованим листом.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 23 травня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)