ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.16р. Справа № 904/1359/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Асамір" ЛТД, м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області

про зобов`язання повернути майно за договором відповідального зберігання №01/01/15 від 01.01.2015.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник Хомин В.С., довіреність № 17/06-2015 від 17.06.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

02.03.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Асамір" ЛТД (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), у якій заявило вимогу про зобов'язання відповідача повернути позивачу товар (майно), а саме: б/в металоконструкції, лом та відходи чорних металів у обсязі 100 (сто) тонн згідно договору відповідального зберігання № 01/01/15 від 01.01.2015.

При підготовці справи до розгляду судом було встановлено, що позивачем у вступній частині позовної заяви визначено Новомосковське відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, хоча клопотання про її залучення заявлено не було.

Дослідивши подані позовні матеріли суд дійшов висновку про необхідність витребування у позивача письмового обгрунтування того, яким саме чином рішення у цій справі може вплинути на права та обов'язки Новомосковського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, на яких підставах його слід залучити до участі у справі та на чиїй стороні.

Ухвалою від 09.03.2016 суд відклав вирішення питання щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Новомосковського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Асамір" ЛТД обгрунтованих документальних доказів.

23.03.2016 до суду надійшли:

від позивача заява про зміну (зменшення) розміру позовних вимог, у якій він просить суд зобов'язати відповідача повернути позивачу товар (майно), а саме б/в металоконструкції, лом та відходи чорних металів у обсязі 60 (шістдесят) тонн згідно договору відповідального зберігання № 01/01/15 від 01.01.2015 та акту приймання передачі товарів на відповідальне зберігання від 01.02.2015;

від відповідача заява про визнання позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача суд дійшов висновку, що вона не суперечить чинному законодавству України, а тому прийнята та буде врахована при вирішенні спору по суду.

24.03.2016 від Новомосковського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист, у якому значиться, що 05.01.2016 за вироком суду був засуджений, ОСОБА_3 за ст. 213 ч. 2 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді штрафу, проте надати копію вироку неможливо через перебування справи в апеляційному провадженні.

07.04.2016, на вимогу ухвали господарського суду від 24.03.2016, від Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшли копія вироку суду стосовно ОСОБА_3 та копія ухвали апеляційного суду від 17.03.2016, якою вирок суду залишено без змін.

Позивачем 11.04.2016 до суду подано клопотання залучити до участі у справі в якості 3-х осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Новомосковське відділення поліції та товариство з обмеженою відповідальністю "Східвтормет", якому передано на зберігання металолом, вилучений під час проведення поліцією обшуку у громадянина ОСОБА_3

Ухвалою суду від 12.04.2016 було відхилено вищевказане клопотання позивача, посилаючись на те, що в даному випадку господарський суд розглядає спір між двома суб'єктами господарювання і суд не вбачає, що будь-яке рішення по цій справі може вплинути на права вищевказаних осіб. ТОВ "Східвтормет" не є власником металолому, а лише зберігає його, і подальша передача металолому за рішенням компетентних органів не приведе до порушення його прав. Новомосковське відділення поліції здійснило розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та передало його на розгляд суду і на даний час не має відношення до вилученого металолому.

15.04.2016, на вимогу ухвали суду від 24.03.2016, Новомосковський міськрайонний суд надав засвідчені копії вироку від 05.01.2016 у справі № 183/2375/15 та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.03.2016.

Позивач 25.04.2016 подав до суду документи, що надають право здійснювати операції з металобрухтом.

Ухвалою суду від 26.04.2016 продовжено строк розгляду справи на 15 днів - 17.05.2016 включно.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Асамір" ЛТД (далі - позивач, клієнт) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, зберігач) було укладено договір відповідального зберігання № 01/01/15 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого предметом договору є прийняття і зберігання на території, що належить зберігачу, б/в металоконструкцій, лому та відходів чорних металів вагою 100 (сто) тонн на умовах, що визначені договором. Зберігання майна здійснюється зберігачем на території, що охороняється за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вулиця Свічкаренко, 111 (Об'єкти нерухомості, що знаходяться за адресою Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вулиця Свічкаренко, 111 є приватною власністю зберігача на підставі відповідних правовстановлювальних документів).

За змістом п.4.2 договору, товар на відповідальне зберігання приймається на підставі акту приймання-передачі товарів.

Відповідно до п. 2.1 договору за зберігання товару клієнт сплачує зберігачу суму у розмірі 4, 00 грн. за м2 з врахуванням ПДВ за місяць з розрахунку займаної площі.

Згідно п.2.2 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 15.01.2015, розрахунок за надані зберігачем послуги здійснюються клієнтом після закінчення дії договору, але не пізніше 11 січня 2016 року на підставі виставленого рахунку на протязі 3-х банківських днів. На протязі 3-х банківських днів з моменту здійснення оплати зберігач надає акт виконаних робіт та виписує рахунок - фактуру.

Пунктом 3.2.7 договору сторони передбачили, що зберігач зобов'язаний видати в повному обсязі або частково товар клієнту на підставі першої вимоги. Видача товару здійснюється за умови відсутності заборгованості по рахункам за послуги зберігання.

Договір вступає в дію з моменту підписання та діє до 31 грудня 2015 року (або до виконання сторонами своїх зобов'язань за договором) (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору 01.01.2015 сторони підписали акт приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання у вигляді додатку № 1 до договору, відповідно до якого позивач передав (здав), а відповідач прийняв на відповідальне зберігання б/в металоконструкції, лом та відходи чорних металів в обсязі 100 (сто) тонн оціночною вартістю 400 000,00 грн.

01.02.2015 сторони уклали додаткову угоду до договору № 2, якою анулювали акт приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання від 01.01.2015, який був додатком № 1 до договору, вважають його недійсним та припиненим, в свою чергу дійшли згоди про те, що додатком № 1 до договору є новий акт приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання від 01.02.2015, за яким позивач передав відповідачу за актом приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання 60 тонн б/в металоконструкції, лом та відходи чорних металів вартістю 240 000,00 грн.

29.12.2015 позивач повідомив відповідача про закінчення терміну договору зберігання та заявив вимогу про повернення 11.01.2016 майна з відповідального зберігання та необхідність підписання відповідного акту приймання-передачі товарів (майна) та додаткової угоди до договору щодо припинення (закінчення) договірних відносин відповідно до договору.

Відповідач листом від 05.01.2016, у відповідь на звернення позивача, повідомив останнього про неможливість повернути товари (майно) з відповідального зберігання згідно договору у визначений термін в зв'язку з тим, що його вилучено в рамках кримінального провадження співробітниками правоохоронних органів Новомосковського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

В результаті порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань позивачу було спричинено майнові збитки, що і стало підставою для звернення останнього до суду з цим позовом.

Відповідач визнав позовні вимоги повністю.

Дослідивши обставини справи, подані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог та необхідність відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 та ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їх другою стороною (поклажедавцем) і повернути її поклажедавцем в схоронності.

Статтею 942 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві річ, яка була передана на зберігання (ст.949 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 950 Цивільного кодексу України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт передачі позивачем майна на відповідальне зберігання відповідачу у судовому засіданні не оспорений та підтверджений матеріалами справи.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Дослідження судом матеріалів справи показало, що Новомосковським відділом поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 000181 від 27.01.2015 за ч.2 ст. 213 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

09.02.2014 на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду, проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_3 за вищевказаною адресою.

За результатами обшуку було виявлено та вилучено металобрухт загальною вагою 59 тонн 805 кг, терези в кількості 3 шт. та різаки по металу - 3 шт. Вилучене майно, як речовий доказ, було передано на територію ліцензійної ділянки для зберігання металобрухту ТОВ "Східвтормет", розташоване за адресою: вул. Північна, 3а, м. Новомосковськ Дніпропетровської області на підставі постанови визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 13.01.2015.

Відповідач визнав позовні вимоги, але у своєму відзиві стверджував, що він неодноразово звертався з заявами до правоохоронних органів про незаконність вилучення майна, яке є предметом договору відповідального зберігання. Вилучене спірне майно є власністю ТОВ "Асамір ЛТД" та знаходилось на території домоволодіння фізичної особи ОСОБА_3 на підставі договору безплатного користування майном, укладеного 01.12.2014 між фізичною особою ОСОБА_3 (наймодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (наймач), та не мало жодного відношення до засудженого.

17.04.2015 кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було направлено до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з обвинувальним актом за ст.213 ч.2 Кримінального кодексу України.

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.01.2016 у справі № 183/23725/15, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.03.2016, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України, за яким останній умисно, з корисних мотивів, організував пункт прийому, схову та збуту металобрухту чорних та кольорових металів на території свого домоволодіння, щодо яких здійснював без спеціального дозволу незаконні операції з заготівлі, зберігання та реалізації. Речові докази у вигляді металобрухту, вагою 59 тон 805 кг.; терезів у кількості 3 штук; різаків по металу в кількості 3 штук, які зберігаються за адресою: вул. Північна, 3-а м. Новомосковськ Дніпропетровської області на території ТОВ "Східвтормет" судом обернуто в дохід держави.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до ст. 4 Закону України "Про металобрухт" операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами. Стаття 1 вказаного Закону визначає, що приймальний пункт спеціалізованого або спеціалізованого металургійного переробного підприємства (далі - приймальний пункт) - виробничий підрозділ спеціалізованого або спеціалізованого металургійного переробного підприємства, на базі якого проводяться операції із заготівлі та переробки металобрухту. Кожний приймальний пункт повинен мати вагове, брухтопереробне, вантажопідйомне обладнання, а також відповідну ділянку з твердим покриттям, площа якої визначається його виробничими потребами відповідно до Закону.

Проте, як слідує з матеріалів справи ТОВ "Асамір" ЛТД має ліцензію на операції з брухтом чорних та кольорових металів, але в останнього відсутня ліцензія на приймальний пункт, розташований за адресою: вул. Свічкаренко 111, смт Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області.

За змістом положень ст. 55 Закону України "Про власність" у випадках, передбачених законодавчими актами України, майно може бути безоплатно вилучено (конфісковано) у власника за рішенням (вироком) суду чи іншого компетентного органу (службової особи) як санкція за вчинення правопорушення.

Статтею 3 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" визначено, що безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду є об'єктом управління державної власності.

Згідно з чинним законодавством (п. 5 ст. 116 Конституції України та ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності") управління об'єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не можливо вилучити та повернути суб'єкту господарювання майно, яке відсутнє у відповідача та є власністю держави. З огляду на що у задоволенні позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати судового збору у сумі 1378,00 грн на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 23.05.2016.

Суддя В.Д. Воронько