КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Справа№ 910/30226/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Синиці О.Ф.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Гіневська - Фареник М.О. - довіреність б/н від 09.03.2016;

відповідача: Драчова М.С. - довіреність № 4 від 12.04.2016;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 3"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016

у справі № 910/30226/15 (головуючий суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 3"

до публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про визнання зобов'язання припиненим

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі №910/30226/15 відмовлено у задоволенні позову про визнання припиненим зобов'язань за договором від 25.10.2002 № 01218/5-02 (далі - Договір) з 26.04.2014 року в частині нарахування за надання послуг з постачання питної води та водовідведення, що споживається власниками житлових і нежитлових приміщень за адресою м. Київ, вул. Дмитрівська, 13 та 13А.

Не погодившись із вказаним рішенням товариство з обмеженою відповідальністю "Рада 3", подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовну вимогу в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що рішення суду суперечить нормам матеріального права, не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з неповним їх з'ясуванням, оскільки апелянт на має законних підстав бути ані балансоутримувачем, ані виконавцем послуг для кінцевого споживача - мешканців будинків - в частині водопостачання та водовідведення, не має відповідних ліцензій і лише технічно обслуговує мережі будинку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 11.04.2016.

11.04.2016 представник відповідача подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, оскільки відповідач здійснює ліцензовану діяльність до зовнішньої поверхні стіни будівлі, а діяльність у багатоквартирному будинку - неліцензований вид діяльності, витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення включаються до складу тарифу на послуги з утримання будинків, при цьому сторонами було укладені нові договори для приведення правовідносин сторін у відповідність до чинного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 розгляд справи відкладено на 16.05.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.05.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/30226/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Синиці О.Ф.

16.05.2016 відповідач подав письмові пояснення, у яких вказав, що оскільки відповідача на законодавчому рівні визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (з використання внутрішньобудинкових мереж), з серпня 2015 року позивачу за кодом 29-1902 не здійснюються нарахування.

16.05.2016 у судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на те, що спірне зобов'язання суперечить чинному законодавству. Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що права позивача не порушені, нарахування по спірним умовам договору не здійснюються.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

25.10.2002 між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Рада 3", як абонентом, та відповідачем - відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (яке в подальшому перейменоване на публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал"), як постачальником, було укладено Договір №01218/5-02 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватись за вищезазначені послуги згідно умов Договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 № 65.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що він є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - генеральним директором, який діяв на підставі статуту, та від відповідача - директором розрахункового департаменту, який діяв на підставі положення та довіреності, та скріплено печатками.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2015 зі справи 910/6661/15-г, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Рада 3" про розірвання вказаного Договору, при цьому господарський суд не погодився з твердженнями позивача щодо наявності істотної зміни обставин як підстави для розірвання договору.

Отже, Договір укладений належним чином, є дійсним та обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту позовної заяви позивач просить суд визнати припиненими зобов'язання за Договором з 26.04.2014 в частинні нарахування за надання послуг з постачання питної води та водовідведення, що споживаються власниками житлових і нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 13 та 13 А, посилаючись на те, що:

- до 26.04.2014 грошові зобов'язання за Договором виконувалися за рахунок виконання зобов'язань з оплати коштів позивачу кінцевими споживачами;

- з 26.04.2014 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 № 1198-7 внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги";

- відповідно до внесених змін, у пункт 5 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення;

- разом з тим, частиною першою статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого і постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою;

- відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 № 279 зазначено, що даний вид діяльності підлягає ліцензуванню;

- таким чином, необхідно зазначити, що позивач не є виконавцем, оскільки не є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (не має відповідної ліцензії), а тому не вправі провадити діяльність даного виду, що виключає будь-яку можливість бути стороною Договору в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідач, заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, посилався на те, що статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) не передбачено такого способу захисту, який обраний позивачем у даному випадку; відповідач не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача; зобов'язання не можуть бути припинені з підстав, визначених позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд міста Києва прийшов до висновку про їх недоведеність та необґрунтованість.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення.

26.04.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною пятою, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Також статтю 29 було доповнено частиною третьою, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" питне водопостачання - це діяльність, пов'язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання; споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Статтею 16 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі, зокрема, ліцензії на господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" господарська діяльність із централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню у порядку, встановленому законом.

За приписом пункту 17 частини третьої статті 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" централізоване водопостачання та водовідведення є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

За доводами позивача він не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення тому, відповідно, не може бути виконавцем вказаних послуг з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

При цьому, обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об'єктом виконання).

Позивач наголошує на тому, що неможливість виконання зобов'язання за Договором обумовлена Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" та відсутністю у позивача відповідної ліцензії.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач є підприємством питного водопостачання, що здійснює господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення в місті Києві на підставі ліцензії та статуту; суб'єктом природних монополій у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, відповідно до Закону України "Про природні монополії".

Однак, ліцензована діяльність з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення закінчується на межі балансової належності мереж виробника та споживача.

Відповідно до пункту 11.1.1 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 № 30 межею внутрішньої системи водопроводу є зовнішня поверхня стіни будівлі,

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач здійснює ліцензовану діяльність до зовнішньої поверхні стіни будівлі.

У свою чергу, діяльність у багатоквартирному будинку - неліцензований вид діяльності, що також підтверджує у своїх роз'ясненнях щодо здійснення неліцензованих видів діяльності підприємствами водопровідно-каналізаційного господарства від 09.11.2012 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Згідно з частиною третьою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виробник послуг може бути їх виконавцем, отже дана норма не є зобов'язальною для відповідача.

У випадку, коли виробника послуг (ліцензіата) визначено виконавцем житлово-комунальних послуг, діяльність такого підприємства з надання послуг споживачам є іншою діяльністю, пов'язаною з основною (ліцензованою), і яка не відноситься до ринку природних монополій.

Підприємство ліцензіат може працювати у багатоквартирному буднику за умови, як мінімум, беззбитковості такої діяльності. Послуги з холодного водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку - не ліцензований вид діяльності, а відтак витрати на обслуговування та ремонт внутрішньобудинкової мережі не включено до тарифу на послуги централізованого водопостачання та водовідведення.

Витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення включаються до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було надано копії правочинів, які були укладені сторонами з метою приведення відносин у відповідність із новою редакцією Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема: договір від 27.11.2014 про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з експлуатуючою організацією під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинкових мереж) № 92/1198-02; договір доручення від 27.11.2014 № 92А/1198-02; додаткова угода від 30.12.2014 № б/н до договору доручення від 27.11.2014 № 92А/1198-02; - додаткова угода від 30.12.2014 № б/н до договору доручення від 27.11.2014 № 92А/1198-02.

Отже, вказані правочини регулювали відносини сторін з урахуванням нової редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а закінчення строку їх дії не перешкоджає сторонам укласти нові договори.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для застосування до правовідносин сторін положень статті 607 ЦК України.

При цьому, відповідачем надані докази відсутності нарахувань за послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 29-1902 (за яким обліковувались надані послуги, які в подальшому надавались позивачем фізичним особам - мешканцям багатоквартирних будинків), а відповідачем не доведено факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі № 910/30226/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 3" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі № 910/30226/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/30226/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

О.Ф. Синиця