ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Справа № 907/930/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіГончарука П.А.,
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представників сторін
від позивачаСергєєва П.О.,
від відповідачаМаркуся М.І., Товта О.О.,
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG»
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р.
у справі№ 907/930/15 Господарського суду Закарпатської області
за позовомАкціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG»
доУкраїнсько-австрійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати»
провизнання права спільної часткової власності
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 р. Акціонерне товариство «SOTRA HOLDING AG» (далі - позивач, АТ «SOTRA HOLDING AG») звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Українсько-австрійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Карпати» (далі - відповідач, ТОВ «Термінал Карпати»), у якому (з урахуванням заяви про зміну заявлених позовних вимог) просило визнати за ним право приватної спільної часткової власності з часткою 60 % на об'єкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташовані по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), № 3 у смт. Батьово Берегівського району, посилаюсь на те, що таке право відповідно до умов договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 р. (далі - договір про спільну діяльність) мала компанія «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», правонаступником якої відповідно до договору приєднання від 24.11.2008 р. (далі - договір приєднання) є позивач, проте відповідач не визнає правонаступництво, що, на думку позивача, порушує його права власності на спірне майно, яке підлягає захисту відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Відповідач позов не визнав, посилаючись на 1) недоведеність позивачем обставин правонаступництва щодо прав компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» за договором про спільну діяльність з огляду на відсутність в структурі передавального балансу, який є додатком до договору приєднання, необоротніх активів у вигляді інвестицій за договором про спільну інвестиційну діяльність; 2) припинення договору про спільну діяльність відповідно до ч. 1 ст. 1141 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) у зв'язку з ліквідацією компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG»; 3) відсутність доказів повного виконання компанією «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» зобов'язань за договором про спільну діяльність; 4) пропуск строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 року (головуючий суддя Ремецькі О.Ф., судді: Кривка В.П., Журавчак Л.С.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. (головуючий суддя Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М., Марко Р.І.) у справі № 907/930/15 відмовлено АТ «SOTRA HOLDING AG» у задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

У касаційній скарзі та додаткових поясненнях до неї, поданих через канцелярію Вищого господарського суду України 10.05.2016 р., позивач, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи при вирішенні спору, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, саме ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 112, 432 ЦК УРСР, ст.ст. 4, 11, 325-327, 355, 357, 392, 1131, 1134, 1141, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 134, ст. 176 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 31, 32, 41,44 Закону України «Про міжнародне приватне право», ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 78, 86, 189 Митного кодексу України, Федеральному Закону Швейцарської конфедерації, п. 42, 49, 53 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.13 р. № 868, п. 8.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 та ст.ст. 1, 43, 20, 22, 33, 34, 41, 69, 741, 79, 84 ГПК України, просить суд скасувати постановлені у справі № 907/930/15 рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. та прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «SOTRA HOLDING AG» в повному обсязі.

27.04.2016 р., 10.05.2016 р. та 11.05.2016 р. через канцелярію Вищого господарського суду України відповідачем подано відзив на касаційну скаргу та додаткові пояснення до нього, в яких відповідач просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. у справі № 907/930/15 - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши згідно ст.ст. 1115, 1117 ГПК України вимоги касаційної скарги щодо фактичних обставин справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 19.12.2001р. між відповідачем та компанією «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» укладено договір про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 та додаткову угоду до нього, предметом якого є спільна інвестиційна діяльність по реконструкції та будівництву критого перевантажувального комплексу по залізничній станції «Батьово» Львівської залізниці з метою його подальшої експлуатації.

Відповідно п.5.2.1 договору про спільну діяльність сторони погодили, що внесок компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» у спільну інвестиційну діяльність здійснюється у вигляді поставок на адресу українського учасника обладнання, будівельних матеріалів та інших товарно-матеріальних цінностей на суму 3000 000,00 доларів США.

Суди встановили, що на виконання умов цього договору компанія «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» через третіх осіб здійснено поставку на адресу українського учасника обладнання, будівельних матеріалів (стальних конструкцій та будівельних матеріалів) для будівництва терміналу на станції Батьово. Виконання третьою стороною своїх зобов'язань по поставці стальних конструкцій та обладнання для будівництва терміналу підтверджено протоколом приймання до договору про спільну діяльність, підписаним керівниками сторін договору, який хоча не містить в собі інформації про дату його складання та печаток сторін договору, проте враховуючи в сукупності відомості, що містяться в матеріалах справи, суди дійшли висновку, що позивачем доведено факт виконання компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» своїх зобов'язань за договором.

Суди також з'ясували, що речові права на критий перевантажувальний комплекс по залізничній станції «Батьово» Львівської залізниці зареєстровано 04.02.2004 р. за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №242544, виданого 03.02.2004 р. виконавчим комітетом Батівської селищної ради, яке при цьому, містить посилання на колективну власність і спільну інвестиційну діяльність відповідача з фірмою «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG».

24.11.2008 р. між компанією «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» та позивачем укладено договір про приєднання «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» до «SOTRA HOLDING AG» згідно з передавальним балансом станом на 30.06.2008 р. За наслідками проведеної процедури реорганізації, 04.12.2008 р. припинена реєстрація і діяльність суб'єкта підприємницької діяльності - компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» у торговельному реєстрі кантону Аппенцель-Ауссерроден, про що здійснене офіційне опублікування 10.12.2008р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до умов договору приєднання та ст.ст. 14, 15 Федерального Закону Швейцарської конфедерації «Про злиття, поділ, перетворення та передачу майна» до позивача перейшли активи «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» тільки в обсязі, визначеному в балансі. Суд дійшов висновку, що позивачем у встановленому порядку належними та допустимими доказами не доведено факту правонаступництва прав і обов'язків компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» за договором про спільну діяльність, оскільки остання на момент приєднання була неплатоспроможною, що зазначено в п. 5 договору приєднання; в структурі її активів не значились необоротні активи у вигляді інвестицій за договором; розмір інвестицій у 23712 швейцарських франків, які згадуються в балансі «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», не стосується та не може стосуватись спірного нерухомого майна або договору про спільну діяльність, оскільки за твердженням позивача повною вартістю внесених іноземним учасником інвестицій у розмірі 3.734.030,79 дол. США. Крім того, суд зазначив, що компанія «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» будь-яких прав на спірне майно на момент його приєднання не мала, оскільки не обліковувалось в балансі останньої.

Вищий господарський суд України не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони суперечать ст. 22 Федерального Закону Швейцарської конфедерації «Про злиття, поділ, перетворення та передачу майна», відповідно до якої злиття набирає чинності з дати реєстрації у торговому реєстрації, і з цього моменту всі активи та пасиви товариства, що входить, в силу закону переходять до приймаючого товариства, а також п. 1 договору приєднання, відповідно до якого позивач прийняв від компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» все майно товариства з усіма активами та пасивами. При цьому, суд касаційної інстанції враховує, що відображення у бухгалтерському обліку інвестицій не за собівартістю і наявність відмінностей між первісною вартістю інвестицій та їх балансовою вартістю не свідчить про відсутність у товариства, що приймає інше товариство (п. 1 літ. а ст. 13 Федерального Закону Швейцарської конфедерації «Про злиття, поділ, перетворення та передачу майна»), прав або втрату цих прав на всі активи та пасиви товариства, оскільки реорганізація юридичної особи шляхом приєднання (злиття за законодавством Швейцарської конфедерації) має наслідком лише універсальне правонаступництво (повне), яке не передбачає перехід від одного до іншого суб'єкта лише окремі прав і обов'язків (сингулярне (часткове правонаступництво).

Висновок суду про те, що компанія «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» не мала будь-яких прав на спірне майно на момент його приєднання суперечить встановленим же судом обставинам щодо виконання останньою умов договору про спільну діяльність та наявність свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №242544, у якому міститься посилання на колективну власність і спільну інвестиційну діяльність відповідача з компанією «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG». Докази, які б підтверджували відчуження компанією прав на це майно, в рішенні суду не наведені. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки договір про спільну інвестиційну діяльність припинився відповідно до ч. 1 ст. 1141 ЦК України у зв'язку з припиненням діяльності одного з учасників простого товариства - компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG», і у договорі відсутні положення щодо збереження його умов стосовно інших учасників або заміщення сторін їхніми правонаступниками.

Вищий господарський суд України з таким висновком судів також не може погодитися, оскільки він зроблений без урахуванням правових наслідків припинення договору, які обумовлені нормами чинного законодавства, зокрема, в абз. 2 ч. 2 ст. 1141 ЦК України про те, що у разі припинення договору простого товариства поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Порядок поділу майна після закінчення дії договору визначений у п. 6.3 договору.

Отже, у разі припинення договору простого товариства право спільної часткової власності припиняється лише у разі поділу спільного майна. У разі ж припинення договору внаслідок реорганізації юридичної особи, і відсутності відповідного договору (чи рішення суду) про поділ майна, право спільної часткової власності не припиняється, а учасник не втрачає право на частку у праві спільної часткової власності, яке набуте останнім відповідно до п. 6.2 договору про спільну діяльність та абз. 2 ч. 1 ст. 1134 ЦК України.

Відтак суди помилково відмовили у позові про визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності з підстав припинення договору простого товариства.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, а тому, вони з підстав, передбачених ч. 1 ст. 11110 ГПК України, підлягають скасуванню.

Зважаючи на те, що судами помилково відмовлено у позові з підстав відсутності у позивача права на позов з огляду на недоведеність ним факту правонаступництва прав компанії «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» та припинення договору про спільну діяльність, при цьому, суди взагалі не вирішували питання набуття компанією «SVT Sojuzvneshtrans Holding AG» право приватної спільної часткової власності з часткою 60 % на спірний об'єкт нерухомого майна, а також не перевіряли обставини дотримання позивачем строків позовної давності, про що заявляв відповідач, тобто, не встановили усю сукупність обставин, які мають значення для справи, а відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, Вищий господарський суд України позбавлений можливості ухвалити нове рішення у справі, тому справа згідно з п. 3 ст. 1119 ГПК України передається на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи слід повно та всебічно встановити всі обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку та постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст. 11110-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «SOTRA HOLDING AG» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. у справі № 907/930/15 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддяІ.Д. Кондратова
СуддяП.А. Гончарук
СуддяЛ.В. Стратієнко