РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа № 918/93/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Савченко Г.І.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Соколовській О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - ОСОБА_1, представник ОСОБА_2 (дов. від 25.04.2016р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.2016 р. у справі №918/93/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 19700,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 14492 грн. 75 коп. заборгованості за надані послуги, 2667 грн. 70 коп. інфляційних, 269 грн. 96 коп. 3% річних та 2270 грн.12 коп. пені.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що позивач на підставі договору № 668 від 11.11.2009 р. надав відповідачу теплову енергію, вартість якої останнім не сплачена, а тому виникла заборгованість з урахуванням 3 % річних та інфляційних, а також нараховано пеню. просить суд стягнути у примусовому порядку..

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15.03.2016 р. у справі №918/93/16 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 особи підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 14492 грн. 75 коп. заборгованості, 2263 грн. 72 коп. пені, 269 грн. 96 коп. - 3% річних, 2597 грн. 52 коп. інфляційних та 1372 грн. 64 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не зясовано всі обставини, що мають значення для справи. Також вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального і процесуального права.

Зокрема, скаржник у апеляційній скарзі звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував той факт, що договір №668 від 11.11.2009 р. є припиненим з 11.11.2015 р., а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію із посиланням на договір.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що договір на постачання теплової енергії є обов'язковим до укладання та звертає увагу на той факт, що у листі від 24.11.2014 р. відповідач просив не припинити договір, а розірвати договірні відносини. Однак, на пропозицію відповідача розірвати договір позивач не погодився у зв'язку із відсутністю правових підстав.

У судовому засіданні 24.05.2016 р. відповідач та представник відповідача підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Позивач не забезпечив явку представника в судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення /а.с. 85/.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, додаткові докази судом не витребовувалися, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (Підприємство) та ОСОБА_3 особою підприємцем ОСОБА_1 (Споживач) було укладено Договір на відпуск теплової енергії № 668 (далі Договір), за умовами якого Підприємство зобовязується надавати Споживачеві теплову енергію, а Споживач, в свою чергу, зобовязується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором (п.1.1 Договору) /а.с. 7-8/.

За змістом п. 1.4 Договору, теплова енергія подається Споживачу за адресою: м. Рівне, вул. Київська 16/37.

Пунктом 5.4 Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Згідно п. 8.1 Договору, даний Договір укладається терміном на 1 рік і набуває чинності з дня його підписання.

За умовами п. 8.4 Договору, Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією з сторін.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками.

На виконання умов Договору позивач в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по січень 2016 року відпускав відповідачу теплову енергію.

Так, позивачем надано суду відповідні рахунки за теплову енергію (із розшифровками нарахувань) за жовтень 2014 р. на суму 166,31 грн, за листопад 2014 року на суму 733,19 грн., за грудень 2014 року на суму 1778,16 грн., за січень 2015 року на суму 1946,34 грн., за лютий 2015 року на суму 1634,49 грн., за березень 2015 року на суму 1924,96 грн., за квітень 2015 року на суму 614,16 грн., за жовтень 2015 року на суму 499,22 грн., за листопад 2015 року на суму 1187,25 грн., за грудень 2015 року на суму 1677,06 грн. та за січень 2016 року на суму 2331,61 грн. /а.с. 12-22/.

Відповідач надані послуги з теплопостачання не оплатив, доказів оплати суду не надав. Згідно поданого позивачем та перевіреного судом розрахунку станом на 11.02.2016р. заборгованість відповідача перед позивачем з оплати поставленої теплової енергії складає 14492 грн. 75 коп.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Згідно приписів ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки наявність заборгованості в сумі 14492 грн. 75 коп. за поставлену в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по січень 2016 року згідно Договору теплову енергію, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги у цій частині є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про від'єднання від системи централізованого теплопостачання, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" до основних обов'язків споживача теплової енергії віднесено своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином, необхідність укладення договору на постачання теплової енергії передбачена законом і його укладання визначено як обов'язок, а не право сторін.

Питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630, та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 №1268 та наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 №169 (який набув чинності з 09.12.2007) було внесено зміни до вищевказаних нормативно-правових актів.

Відповідні зміни передбачають відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Згідно з п. 2.1 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення.

До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та статті 1 Закону України "Про теплопостачання", балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до пункту 2.2.1 Порядку при позитивному рішенні міжвідомчої Комісії, щодо надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Відповідно до п. 2.3 Порядку отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією.

Згідно з п. 2.4.1 Порядку разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються:

- технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільчих трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, теплолічильників тощо;

- проект теплоізоляції огороджувальних конструкцій, які відокремлюють приміщення з індивідуальним (автономним) теплопостачанням від сусіднього та, можливо, і зовнішніх огороджувальних конструкцій;

- значення тепловіддачі транзитних стояків та трубопроводів, які проходять приміщенням з індивідуальним (автономним) теплопостачанням і при потребі, теплові навантаження місць загального користування;

- розраховані теплові навантаження об'єкта (квартири, нежитлового приміщення, секції, будинку).

Відповідно до п. 2.4.2 Порядку проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Згідно з п. 2.5 Порядку відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.

Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у між опалювальний період.

Згідно з п. 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Згідно з п. 2.7 Порядку після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Відповідачем не надано доказів від'єднання від системи ЦО належного йому приміщення відповідно до вимог зазначених вище нормативних актів. У матеріалах справи також відсутні докази звернення відповідача до ТОВ "Рівнетеплоенерго" про відключення від системи централізованого опалення.

Колегія суддів також критично сприймає твердження відповідача щодо того, що договір №668 від 11.11.2009 року було припинено у листопаді 2014 року за ініціативою споживача (відповідача).

Так, відповідач зазначає, що 21.11.2014 року ним було направлено на адресу позивача лист. Із копії листа, долученої до апеляційної скарги, вбачається, що відповідач, у зв'язку із важким економічним становищем та вірогідним подальшим закриттям магазину "Арт-Ед", який знаходиться за адресою м.Рівне, вул. Київська 16, просить вважати договір №668 від 11.11.2009 р. припиненим на підставі п. 8.4 договору /а.с. 67/. На підтвердження отримання позивачем зазначеного листа 24.11.2014 р. надає копію повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення /а.с. 66/.

Колегія приймає до уваги вищезазначені письмові докази, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, оскільки оскаржуване рішення було прийнято за відсутності представника відповідача, та подані ним після завершення судового засідання 15.03.2016 р., однак оцінює їх критично.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24.11.2014 р. на адресу ТОВ "Рівнетеплоенерго" (позивач) надійшла заява СПД ОСОБА_1 (вх. №2447/3134 від 24.11.2014 р.), у якій відповідач у зв'язку із важким економічним становищем та вірогідним подальшим закриттям магазину "Арт-Ед", який знаходиться за адресою м.Рівне, вул. Київська 16, просить розірвати договір №668 від 11.11.2009 р. /а.с. 78/.

ТОВ "Рівнетеплоенерго" на розірвання договору №668 від 11.11.2009 р. не погодилося, та листом за вих. №04-01/4995/3764 від 24.12.2014 р. повідомило ОСОБА_1 про відсутність на це правових підстав /а.с. 79/.

Таким чином, колегія суддів ставить під сумнів докази направлення відповідачем на адресу позивача листа про припинення договору, а тому дійшла висновку, що договір №668 від 11.11.2009 р. було пролонговано 11.11.2014 р. на підставі п. 8.4 договору.

Підпунктом 6.3.3. п. 6.3. Договору передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також 3 % річних від простроченої суми та сплата основного боргу з урахуванням індексу інфляції.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позивач відповідно до п.6.3.3. Договору та ст. 625 УК України просить суд додатково стягнути з останнього інфляційні в розмірі 2667 грн. 70 коп. та 3 % річних в розмірі 269 грн. 96 коп.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила поданий позивачем розрахунок та встановила, що у частині нарахування інфляційних втрат він не відповідає вимогам чинного законодавства. Так зокрема, за період з 11.11.2014р. по 10.01.2016 р. розмір інфляційних складає 2597 грн. 52 коп., а тому позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню на суму 2597,52 грн..

Нарахування позивачем 3 % річних, є законним та обґрунтованим, арифметично правильним, а тому позовна вимога про стягнення 269 грн. 96 коп. 3 % річних є підставною та підлягає до задоволення.

Також, на підставі п.6.3.3. Договору позивач нарахував відповідачу пеню, розмір якої складає 2270 грн. 12 коп.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів, перевіривши поданий розрахунок та періоди нарахування пені, встановила невідповідність нарахування пені вимогам чинного законодавства. Так зокрема, за вказаний позивачем період із врахуванням суми основного боргу розмір пені складає 2263 грн. 72 коп. Таким чином, позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, на суму 2263,72 грн.Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин не вбачається підстав, визначених ст. 104 ГПК України, для скасування рішення місцевого господарського суду.

Витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги в силу приписів ст.49 ГПК України покладаються на скаржника у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.2016 р. у справі №918/93/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.2016 р. у справі №918/93/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи №918/93/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.