РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016Справа №920/295/16

За позовомДочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки
доДержавної інноваційної фінансово-кредитної установи
провизнання зобов'язань припиненими та зняття заборони відчуження

суддя Трофименко Т.Ю.

В присутності представників сторін:

від позивача: Солошенко Л.Є. по дов. № б/н від 01.01.2016р.

від відповідача: Лінніченко Д.О. по дов. № 02 від 02.03.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки про визнання зобов'язань за договором застави від 30.05.2000р., укладеним між Сумським регіональним відділенням Державного інноваційного фонду України, Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційним підприємством «Еко-продукт» та Дочірнім підприємством "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки, що посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. за реєстровим номером 1919, припиненими; зняття заборони відчудження нерухомого майна Дочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки, накладеної приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. 20.10.2000 р. за № 7099711 щодо адмінбудинку з прилеглим до нього складом, що розташований за адресою: с. Пологи, вул.. Центральна, 1, Охтирського району Сумської області та припинення державної реєстрації обтяження речових прав на нерухоме майно шляхом вилучення вказаного запису з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є заставодавцем по забезпеченню зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Еко-Продукт» з повернення інноваційної позики в розмірі 906552 грн. за інноваційним договором № 39 від 12.08.1997р. та передав відповідачу в заставу нерухоме майно, що належить позивачеві на праві колективної власності. Позивач зазначає, що станом на момент його звернення з даним позовом наявні рішення суду, що вступило в законну силу, відповідно до якого задоволення вимог відповідача шляхом стягнення суми заборгованості з Дочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки за інноваційним договором № 38 від 12.08.2007р. неможливо у зв'язку з пропуском з боку відповідача строків позовної давності для стягнення основного боргу. Такоє, постановою Господарського суду Сумської області від 02.09.2004р. у справи № 7/76-04 Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «ЕКО-ПРОДУТ» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Позивач вважає, що оскільки основне зобов'язання фактично є припиненим, то і зобов'язання позивача у вигляді застави перед відповідачем також повинно бути припинено.

Ухвалою суду від 28.03.2016 порушено провадження у справі № 910/285/16 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2016р.

14.04.2016 від відповідача через загальний відділ діловодства надійшов письмовий відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що основне зобов'язання з повернення інноваційної позивача за договором № 39 від 12.08.1997 не виконано, а всі прийняті ризики за договором застави повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення і після припинення існування боржника, тобто - на заставодавця.

18.04.2016 від позивача через загальний відділ діловодства суду, на виконання вимог ухвали про порушення, надійшли документи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.04.2016, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в судовому засіданні до 18.05.2016.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши позов Дочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши їх оригінали в судових засіданнях, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за інноваційним договором № 39 від 12.08.1997 з повернення інноваційної позики в розмірі 906 552 грн., між Сумським регіональним відділенням Державного інноваційного фонду України, правонаступником якого є Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (у подальшому -заставодержатель, відповідач), Дочірнім підприємством госпрозрахункового складу-магазину «Товари повсякденного попиту» спільного підприємства Охтирської міжрайбази Сумської обласної спілки споживчих товарів, правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Госпрозрахунковий склад-магазин «Товари повсякденного попиту» Сумської облспоживспілки, що підтверджується статутом останнього (п. 1.1.) (надалі - заставодавець, позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційним підприємством «ЕКО-ПРОДУКТ» (далі - боржник) було укладено договір застави від 30.05.2000р., що посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. за реєстровим номером 1919 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору цей договір укладено з метою забезпечення виконання повернення інноваційної позики у розмірі 906 552 грн., яка отримана Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничим комерційним підприємством «ЕКО-ПРОДУКТ» заставодержателя на підставі додаткових угод за № 1 від 06.01.1998р. і № 2 від 27.03.2000 р. до інноваційного договору № 39 від 12.08.1997 р. для здійснення інноваційного проекту «Впровадження технологій розливу природньої столової води «Іволжанська» та інших напоїв на базі сучасного високопродуктивного обладнання» строком спровадження до 10.08.2002 року.

Предметом Договору є передача у заставу належних заставодавцю адмінбудинку з прилеглим до нього складом, балансовою вартістю 1 359 829 грн., розташованих за адресою: Сумська обл. Охтирський р-н, с. Пологи, вул. Центральна, 1 (п. 2.2. Договору).

Пунктом 2.2. сторони узгодили суму договору у розмірі 1 359 800 грн.

Згідно з п. 2.3. заставлене майно забезпечує вимоги заставодержателя щодо повернення інноваційної позики в строк до 10.08.2002 року, обумовлений в інноваційному договорі № 39 від 12.08.1997 р. та додаткових угод за № 1 від 06.01.1998р. і № 2 від 27.03.2000 р., в тому обсязі, який вони мають на момент задоволеності, зокрема, повернення позики, відшкодування збитків, завданих її несвоєчасним поверненням, і відшкодування необхідних витрат заставодержателя по стягненню боргу.

У випадку неповернення в строк інноваційної позики заставодержатель має право повернути заборгованість боржника та збитки, пов'язані з її поверненням, шляхом звернення стягнення на майно предмету застави в порядку, передбаченому Законом України «Про заставу» (п. 4.1.3. Договору).

Відповідно до п. 7.2. Договору дія цього договору припиняється у випадку виконання забезпечених заставою вимог.

В Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено заборону відчуження вказаного нерухомого майна, що накладена 20.10.200 р. за реєстраційним № 7089711 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. при посвідченні договору застави.

Як встановлено судом та не заперечується представниками сторін, 02.09.2004 року Господарським судом Сумської області порушено провадження у справі № 7/76-04 Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Еко-продукт» та постаново від 02.09.2004 р. ТОВ ВКП «Еко-ПРОДУКТ» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. У даній справі було затверджено реєстр вимог кредиторів, у який були включені вимоги Української державної інноваційної компанії Сумського регіонального відділення (правонаступником якої є Державна інноваційна фінансово-кредитна установа) у розмірі 3 824 104,14 грн.

Ухвалою Господарського суду Сумської області 26.01.2012 у справі 7/76-04 було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, ліквідовано Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «ЕКО-ПРОДУКТ» як юридичну особу та вимоги кредиторів, не задоволені за недостатністю майна банкрута, визнано погашеними.

У зв'язку з невиконанням ТОВ ВКП «ЕКО-ПРОДУКТ» своїх грошових зобов'язань, відповідач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення заборгованості за інноваційним договором № 39 від 12.08.2007р. Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.08.2008 р. у справі № 14/38-08 (5/389-07), яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2008р., у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної даності.

З метою зняття заборони щодо відчудження заставленого нерухомого майна, позивач звернувся до відповідача з листом № 11/03-21 від 12.02.2010р., у якому пропонував Державній інноваційній фінансово-кредитній установі звернутись до нотаріуса із заявою про припинення договору застави від 30.05.2000 року є діючим.

У відповідь відповідачем у листі було зазначено, що зобов'язання за інноваційним договором № 39 від 12.08.1997р. не припинились, заборгованість не погашена, а підстави для припинення застави за договором від 30.05.2000р. відсутні.

Спір виник у зв'язку з тим, що позивач вважає, що дії відповідача по незаконному утриманню в заставі нерухомого майна, що є предметом договору застави від 30.05.2000р. за реєстровим № 1919, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М., є посяганням на права та законні інтереси позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Аналогічні положення закріплено і в ст.173 ГК України, де господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом , в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій , а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений сторонами Договір застави за змістом є одним із видів договору застави - договором іпотеки, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі і Законом України «Про іпотеку».

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Згідно зі ст. 609 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ст. 256 ЦК Украйни позовна давність - це строк, в межах якого особа має право звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.08.2008 р. у справі № 14/38-08 (5/389-07), яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2008р., строк позовної давності щодо вимог Державної інвестиційно-фінансово-кредитної установи за інноваційним договором № 39 від 12.08.1997р. до позивача сплив.

Ухвалою Господарського суду Сумської області 26.01.2012 у справі 7/76-04 було ліквідовано Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «ЕКО-ПРОДУКТ» як юридичну особу, про що внесені відомості в Єдиний державний реєстр юридичних осіб-підприємців.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов'язковість виконання усіма суб'єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, судові рішення у справах № 14/38-08 (5/359-07) та № 7/76-04 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі № 920/295/16, не можуть їм суперечити.

Суд зазначає, що наявність зазначеного судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на підставі пропуску строків позовної давності, а також наявність ухвали, якою ліквідовано Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «ЕКО-ПРОДУТ» та на підставі якої внесено відомості про ліквідацію останнього в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідчать про припинення первісного зобов'язання.

Аналогічний висновок викладено у п.31 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.12 де зазначено, що зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що похідне зобов'язання позивача перед відповідачем у вигляді застави за договором від 30.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М., реєстровий № 1919, також підлягає припиненню.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє користується та розпоряджається належним йому майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю.

Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.І ст. 321 ЦК України).

Таким чином, враховуючи, що основне зобов'язання ТОВ ВКП «ЕКО-ПРОДУКТ» за інноваційним договором №39 від 12.08.1997 перед відповідачем є припиненим, тому відсутні правові підстави для утримання під обтяженням чи обмеженням майна позивача переданого в заставу за договором застави від 30.05.200, що посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М., реєстровий № 1919.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позовна вимога про визнання припиненим зобов'язання за договором застави від 30.05.2000р., що посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. за реєстраційним № 1919, укладеного між між Сумським регіональним відділенням Державного інноваційного фонду України, правонаступником якого є Державна інноваційна фінансово-кредитна установа, Дочірнім підприємством госпрозрахункового складу-магазину «Товари повсякденного попиту» спільного підприємства Охтирської міжрайбази Сумської обласної спілки споживчих товарів, правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Госпрозрахунковий склад-магазин «Товари повсякденного попиту» Сумської облспоживспілки та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційним підприємством «ЕКО-ПРОДУКТ» є правомірною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу зняття заборони відчудження нерухомого майна Дочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки, накладеної приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. 20.10.2000 р. за № 7099711 щодо адмінбудинку з прилеглим до нього складом, що розташований за адресою: с. Пологи, вул.. Центральна, 1, Охтирського району Сумської області та припинення державної реєстрації обтяження речових прав на нерухоме майно шляхом вилучення вказаного запису з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Одним із видів застави, відповідно до ч. ст. 575 Цивільного кодексу України, є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Порядок державної реєстрації іпотек регламентується Законом України "Про іпотеку", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013№ 868 (далі - Порядок № 868).

Згідно частини третьої ст. ст. 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Суд зазначає, що оскільки саме вказаним рішенням суду встановлено факт припинення договору застави від 30.05.2000р., то в силу норм ч.3 ст. 653 ЦК України, вказаний договір є припиненим з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, станом на день звернення позивача з даним позовом до суду так само як і станом на день вирішення спору у даній справі, права та законні інтереси позивача щодо незняття заборони відчуження нерухомого майна за № 7099711 від 20.10.2000 р. накладеної приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М., у зв'язку з укладанням договору застави від 30.05.2000 р. № 1919, порушені не були.

Крім того, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутись після набрання законної сили рішенням суду у даній справі з відповідними заявами до приватного нотаріуса та відповідної реєстраційної служби.

Враховуючи викладене, позовна вимога про зняття заборони відчудження нерухомого майна Дочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки, накладеної приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. 20.10.2000 р. за № 7099711 щодо адмінбудинку з прилеглим до нього складом, що розташований за адресою: с. Пологи, вул.. Центральна, 1, Охтирського району Сумської області та припинення державної реєстрації обтяження речових прав на нерухоме майно шляхом вилучення вказаного запису з Державного реєстру прав на нерухоме майно, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки задовольнити частково.

2. Визнати припиненим зобов'язання за договором застави від 30.05.2000р., укладеним між Сумським регіональним відділенням Державного інноваційного фонду України, Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційним підприємством «Еко-продукт» та Дочірнім підприємством "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" спільного підприємства Охтирської міжрайбази Сумської облспоживспілки, що посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. за реєстровим № 1919.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Державної інвестиційної фінансово-кредитної установи (01601, м. Київ, вул.. Б. Хмельницького, 65Б, ) на користь Дочірнього підприємства "Госпрозрахунковий склад-магазин "Товари повсякденного попиту" Сумської облспоживспілки (42743, Сумська обл., Охтирський р-н, с. Пологи, вул. Центральна, 1, ) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2016.

Суддя Т.Ю.Трофименко