КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Справа№ 910/4587/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача 1 - Безугла С.О. (довіреність б/н від 11.12.2015 р.)

від позивача 2 - Безугла С.О. (довіреність б/н від 11.04.2016 р.)

від відповідача - Галкін В.Ю. (довіреність №2-84 від 23.03.2016 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.03.2016 р.

у справі №910/4587/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК «Укргаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум»

про забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству «Укртрансгаз» вчиняти певні дії

за позовом 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК «Укргаз»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум»

до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про внесення змін до договорів та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.03.2016 р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК «Укргаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» про забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову до вирішення спору по суті та набранням рішенням у справі № 910/4587/16 законної сили вжито заходів до забезпечення позову шляхом: заборони відповідачу вживати будь-яких заходів, що мають наслідком відхилення відповідачем та неприйняття операторами суміжних систем номінацій позивачів на поточний та наступні газові періоди у зв'язку з виникненням неузгодженості стосовно наданих відповідачем послуг балансування системи у лютому 2016 року та несплатою позивачами послуг балансування системи згідно виставлених відповідачем рахунків; заборони відповідачу вживати будь-яких заходів, що мають наслідком відхилення відповідачем та неприйняття операторами суміжних систем номінацій позивачів на поточний та наступні газові періоди у випадках відсутності транспортування (фізичного переміщення) природного газу, у випадку передачі природного газу на точках входу/виходу на міждержавних з'єднаннях; при передачі позивачами природного газу оптовим покупцям та постачальникам у віртуальних точках передачі природного газу з невизначених фізичним розташуванням, та у випадку наявних обсягів природного газу, що пройшли митний кордон України та які спрямовуються позивачами на точку виходу з газотранспортної системи в підземні сховища газу; заборони відповідачу припиняти надання послуг за договорами транспортування природного газу від 17.12.2015р. № та № та вимагати від позивачів надання фінансових забезпечень, передбачених Кодексом газотранспортної системи, у випадку відсутності транспортування (фізичного переміщення) природного газу, у випадку передачі природного газу на точках входу/виходу на міждержавних з'єднаннях; при передачі позивачами природного газу оптовим покупцям та постачальникам у віртуальних точках передачі природного газу з невизначених фізичним розташуванням, та у випадку наявних обсягів природного газу, що пройшли митний кордон України та які спрямовуються позивачами на точку виходу з газотранспортної системи в підземні сховища газу; заборонити відповідачу здійснювати в односторонньому порядку будь-які дії з обсягом природного газу позивачів, що знаходиться в газосховищах на умовах зберігання за договорами зберігання (закачування, зберігання, відбору) природного газу від 29.06.2015 р. № та від 15.04.2015 р. № , та переданий позивачами в заставу відповідачу, зокрема, щодо звернення стягнення на наведений природний газ, відчуження природного газу тощо).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу скасувати та відмовити повністю у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГК «Укргаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлпетролеум» про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, ухвалу скасувати.

Представник позивачів в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу залиши без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову, позивачі посилаються на те, що оскільки позовні вимоги стосуються внесення змін до договорів транспортування природного газу від 17.12.2015 р. № та № 151200065 в частині зміни відповідачем надання фінансового убезпечення послуг балансування системи шляхом створення позивачам страхового запасу природного газу за рахунок власних обсягів природного газу, що зберігається в газосховищах, то у разі задоволення позовних вимог позивачів примусове виконання рішення суду буде доцільно провести саме за рахунок вказаних обсягів природного газу, що зберігаються в газосховищах, що, в тому числі, не порушуватиме нормальну господарську діяльність відповідача. Крім того, позивачі зазначають, що саме заборона відповідачу вчиняти певні дії найкращим чином спроможне забезпечити виконання судового рішення в разі задоволення позову. Позивачі також стверджують, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у відповідача буде можливість вчиняти певні дії, зокрема, що стосуються вимагання від товариств фінансового забезпечення надання доступу до потужностей у разі передачі товариствами природного газу у ВТП, на що він не має достатніх прав. Тому, на думку позивачів, задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову унеможливить подальше порушення прав позивачів та забезпечить баланс інтересів сторін.

В оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, зокрема, зазначено, що запропонований позивачами механізм балансування системи прямо передбачений наведеними нормативно-правовими актами, що мають вищу юридичну силу за постанову НКРЕКП, якою затверджений Кодекс газотранспортної системи, дає право позивачам самостійно, за рахунок власних Активів (природний газ) врегулювати негативний небаланс (дисбаланс), що може виникнути (виникнув) за результатами газового періоду. Такий механізм передбачає самостійний відбір позивачами необхідного обсягу природного газу, що є власністю позивачів та зберігається у підземних сховищах газу, та спрямування цього відібраного газу на покриття небалансу. Механізм балансування системи за договором передбачає одностороннє вилучення відповідачем необхідних на покриття небалансу обсягів природного газу, що належать позивачам та зберігаються у підземних сховищ газу за договорами зберігання (закачування, зберігання, відбору) природного газу від 29.06.2015 р. № та від 15.04.2015 р. № .

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Частиною 1 ст. 67 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК України).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно абз. 3 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, оцінка судом першої інстанції обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів була здійснена без перевірки розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, про що свідчить зокрема неврахування при здійсненні зазначеної оцінки статусу відповідача як оператора газотранспортної системи та залишення поза увагою можливості настання негативних наслідків вжиття заходів для третіх осіб, що є замовниками послуг на транспортування природного газу і обсяги природного газу, у яких можуть бути безпідставно відібрані позивачами внаслідок вжиття відповідних заходів до забезпечення позову.

Слід зазначити, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих доводів, а також матеріалами справи не доведено також в чому полягає імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів до забезпечення позову, наведених в оскаржуваній ухвалі. А саме лише посилання в клопотанні на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до п. 1 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.12.2013 р. № 882 «Про покладення функцій оператора Єдиної газотранспортної системи України» на відповідача покладено функції оператора Єдиної газотранспортної системи України.

З урахуванням вищенаведеного, між відповідачем та позивачами укладено договори транспортування природного газу від 17.12.2015 р. № та № , які відповідають типовій формі Договорів транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 р. №2497.

Відповідач стверджує, що виконує умови вказаних договорів в повному обсязі та в належний спосіб, зокрема, за таким договором позивачам на даний час були надані послуги по балансуванню згідно умов договорів. Однак, незважаючи на належне виконання своїх зобов'язань відповідачем, позивачі не виконують належним чином умов договорів та здійснюють порушення таких умов.

Вжиття заходів до забезпечення позову, викладених в оскаржуваній ухвалі, зокрема шляхом заборони відповідачу вживати будь-яких заходів, що мають наслідком відхилення відповідачем та неприйняття операторами суміжних систем номінацій позивачів на поточний та наступні газові періоди у зв'язку з виникненням неузгодженості стосовно наданих відповідачем послуг балансування системи у лютому 2016 року та несплатою позивачами послуг балансування системи згідно виставлених відповідачем рахунків, надасть можливість позивачам відбирати з єдиної газотранспортної системи обсяги природного газу, які їм не належать та є у власності третіх осіб - замовників послуг транспортування природного газу, що призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів таких осіб, що не є учасниками даного судового процесу, та позбавить їх майна, яке їм належить на праві власності.

Таким чином, будуть порушені вимоги ст. 20, п. 4, п. 10 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про ринок природного газу» та вимоги, викладені в розділах І, VIII та XIV Кодексу газотранспортної системи, зокрема п. 8 глави 2 Розділу XIV Кодексу, у зв'язку з чим відповідач фактично не виконуватиме своїх обов'язків як оператор газотранспортної системи, що в свою чергу може порушити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 р. № 83 є підприємством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, яке здійснює забезпечення населення та промислових підприємств України природним газом, а також здійснює транзит природного газу до країн Європейського Союзу відповідно до міжнародних зобов'язань держави, в умовах вжиття Кабінетом Міністрів України надзвичайних заходів щодо недопущення зменшення обсягів транспортування природного газу, вжиття заходів до забезпечення позову, викладених в оскаржуваній ухвалі може призвести до порушень нормальної роботи Єдиної газотранспортної системи України і, як наслідок, до порушень діяльності з транспортування та зберігання природного газу, що унеможливить транспортування природного газу населенню України, промисловим підприємствам та до країн Європейського Союзу відповідно до міжнародних зобов'язань держави.

Наведене свідчить, що вжиття заходів до забезпечення позову, викладених в оскаржуваній ухвалі, призведе до порушення збалансованості інтересів сторін, порушить вимоги чинного законодавства України щодо прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 р. № 16 умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Щодо клопотання позивачів про врахування при розгляді судом апеляційної інстанції скарги на ухвалу суду першої інстанції від 18.03.2016 р. заяви про зміну ними предмету позову у цій справі, колегія зазначає, що на момент винесення ухвали, що оскаржується, вказана заява була відсутня, адже була подана до суду першої інстанції лише 05.05.2016 р.

Щодо клопотання відповідача про зупинення виконання ухвали господарського суду м. Києва від 18.03.2016 р., то колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення та зазначає, що відповідно до статті 121-1 ГПК України повноваження щодо зупинення виконання судового рішення має виключно суд касаційної інстанції. Тому апеляційний господарський суд за будь-яких обставин не має права на таке зупинення (п. 14 . Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 р. № 7).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо вжиття заходів до забезпечення позову та вважає, що клопотання позивачів, в порушення вимог ст. 66 ГПК України, не містить посилань на доведені обставини, які б могли унеможливити або утруднити виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду - скасуванню.

Відповідно до ч. 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст.ст. 105, 106 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.03.2016 р. у справі №910/4587/16 скасувати.

Справу № 910/4587/16 передати на розгляд по суті до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

С.Я. Дикунська