ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.05.16р. Справа № 904/3434/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Р.О.М." (м. Дніпропетровськ)

до Комунального підприємства "Гідроспоруди" Дніпропетровської міської ради (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг № 12 від 08.04.2014 у розмірі 31 920 грн. 34 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 11.08.2015);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 585 від 20.05.2016);

ОСОБА_3 - представник (довіреність № 586 від 20.05.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "П.Р.О.М." (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Комунального підприємства "Гідроспоруди" Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач) заборгованість за договором про надання послуг № 12 від 08.04.2014 у розмірі 31 920 грн. 34 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг № 12 від 08.04.2014 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги по обслуговуванню перекачувальної насосної станції, які були виконані позивачем та прийняті відповідачем відповідно до актів приймання виконаних послуг за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року на суму 31 920 грн. 34 коп., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 31 920 грн. 34 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 23.05.2016.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 31335/16 від 20.05.2016), в якому він просить суд припинити провадження у справі, посилаючись на те, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2015 по справі № 904/8860/15 у задоволенні в тому числі заявлених у даній справі позовних вимог відмовлено, та вказане рішення не було оскаржене позивачем і набрало законної сили. Отже, відповідач зазначає, що за спором між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав є рішення суду, що є підставою для припинення провадження у справі.

У судове засідання 23.05.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У вказаному судовому засіданні позивачем було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Відповідачем у судовому засіданні 23.05.2016 було викладено зміст відзиву на позов, з урахуванням якого він просив суд припинити провадження у справі.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 23.05.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.05.2016 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 08.04.2014 між Комунальним підприємством "Гідроспоруди" Дніпропетровської міської ради (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "П.Р.О.М." (далі - виконавець, позивач) було укладено договір про надання послуг № 12 (далі - договір, а.с.13-16), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався у 2014 році надати послуги замовникові, зазначені в пункті 1.2. договору, а замовник - прийняти та оплатити такі послуги (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено найменування послуг - послуги з обслуговування перекачувальної насосної станції Парк Глоби ІІ (Кіровський район).

У пункті 2.1. договору сторони узгодили, що термін дії договору встановлюється з моменту підписання і діє до 31.12.2014. А в частині виконання замовником обов'язку щодо оплати за надані послуги - до повного виконання зобов'язання.

Послуги надаються з моменту підписання договору (пункт 2.2. договору).

У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з 08.04.2014 і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 9.1. договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договорами про надання послуг, які підпадають під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами пункту 4.1. договору вартість години роботи встановлюється згідно з калькуляцією, яка є невід'ємною частиною договору.

Так, до договору було підписано калькуляцію вартості 1 машино-години експлуатації будівельних машин та механізмів станом на 02.06.2014, в якій сторони визначили найменування будівельних машин та механізмів, вартість машино-години, прямі витрати та трудомісткість робіт на 1 машино-годину (а.с.17).

Так, у довідках про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат) позивачем та відповідачем були погоджені найменування об'єктів, черг та пускових комплексів (найменування наданих послуг), а також вартість виконаних робіт та витрати на загальну суму 183 920 грн. 34 коп., а саме:

- довідка від 25.04.2014 за квітень 2014 року на суму 14 094 грн. 43 коп.;

- довідка від 30.04.2014 за квітень 2014 року на суму 3 879 грн. 53 коп.;

- довідка від 15.05.2014 за травень 2014 року на суму 11 745 грн. 36 коп.;

- довідка від 25.05.2014 за травень 2014 року на суму 7 830 грн. 24 коп.;

- довідка від 31.05.2014 за травень 2014 року на суму 4 626 грн. 96 коп.;

- довідка від 25.06.2014 за червень 2014 року на суму 7 830 грн. 24 коп.;

- довідка від 15.06.2014 за червень 2014 року на суму 11 745 грн. 36 коп.;

- довідка від 30.06.2014 за червень 2014 року на суму 3 879 грн. 53 коп.;

- довідка від 15.07.2014 за липень 2014 року на суму 11 745 грн. 36 коп.;

- довідка від 25.07.2014 за липень 2014 року на суму 7 830 грн. 24 коп.;

- довідка від 31.07.2014 за липень 2014 року на суму 4 626 грн. 96 коп.;

- довідка від 15.08.2014 за серпень 2014 року на суму 11 745 грн. 36 коп.;

- довідка від 25.08.2014 за серпень 2014 року на суму 7 830 грн. 24 коп.;

- довідка від 31.08.2014 за серпень 2014 року на суму 4 626 грн. 96 коп.;

- довідка від 15.09.2014 за вересень 2014 року на суму 11 226 грн. 07 коп.;

- довідка від 30.09.2014 за вересень 2014 року на суму 11 638 грн. 58 коп.;

- довідка від 15.10.2014 за жовтень 2014 року на суму 11 745 грн. 36 коп.;

- довідка від 31.10.2014 за жовтень 2014 року на суму 12 421 грн. 61 коп.;

- довідка від 30.11.2014 за листопад 2014 року на суму 11 211 грн. 70 коп.;

- довідка від 31.12.2014 за грудень 2014 року на суму 11 640 грн. 25 коп.

Відповідно до пунктів 4.3. та 4.4. договору розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт та рахунків. Оформлення актів надання послуг проводиться до 10-го числа місяця, наступного за звітним. Усі платіжні документи за договором оформлюються з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, на виконання умов договору, позивачем в період з квітня 2014 року по грудень 2014 року було надано відповідачу послуги з обслуговування перекачувальної насосної станції на загальну суму 183 920 грн. 34 коп., що підтверджується наступними актами приймання виконаних послуг:

- акт № 51 приймання виконаних послуг за квітень 2014 року від 25.04.2014 на суму 14 094 грн. 43 коп. (а.с.18);

- акт № 68 приймання виконаних послуг за квітень 2014 року від 30.04.2014 на суму 3 879 грн. 53 коп. (а.с.20);

- акт № 80 приймання виконаних послуг за травень 2014 року від 15.05.2014 на суму 11 745 грн. 36 коп. (а.с.22);

- акт № 87 приймання виконаних послуг за травень 2014 року від 25.05.2014 на суму 7 830 грн. 24 коп. (а.с.24);

- акт № 99 приймання виконаних послуг за травень 2014 року від 31.05.2014 на суму 4 626 грн. 96 коп. (а.с.26);

- акт № 127 приймання виконаних послуг за червень 2014 року від 25.06.2014 на суму 7 830 грн. 24 коп. (а.с.28);

- акт № 116 приймання виконаних послуг за червень 2014 року від 15.06.2014 на суму 11 745 грн. 36 коп. (а.с.30);

- акт № 139 приймання виконаних послуг за червень 2014 року від 30.06.2014 на суму 3 879 грн. 53 коп. (а.с.32);

- акт № 150 приймання виконаних послуг за липень 2014 року від 15.07.2014 на суму 11 745 грн. 36 коп. (а.с.34);

- акт № 161 приймання виконаних послуг за липень 2014 року від 25.07.2014 на суму 7 830 грн. 24 коп. (а.с.36);

- акт № 172 приймання виконаних послуг за липень 2014 року від 31.07.2014 на суму 4 626 грн. 96 коп. (а.с.38);

- акт № 184 приймання виконаних послуг за серпень 2014 року від 15.08.2014 на суму 11 745 грн. 36 коп. (а.с.40);

- акт № 194 приймання виконаних послуг за серпень 2014 року від 25.08.2014 на суму 7 830 грн. 24 коп. (а.с.42);

- акт № 209 приймання виконаних послуг за серпень 2014 року від 31.08.2014 на суму 4 626 грн. 96 коп. (а.с.44);

- акт № 219 приймання виконаних послуг за вересень 2014 року від 15.09.2014 на суму 11 226 грн. 07 коп. (а.с.46);

- акт № 235 приймання виконаних послуг за вересень 2014 року від 30.09.2014 на суму 11 638 грн. 58 коп. (а.с.48);

- акт № 247 приймання виконаних послуг за жовтень 2014 року від 15.10.2014 на суму 11 745 грн. 36 коп. (а.с.50);

- акт № 272 приймання виконаних послуг за жовтень 2014 року від 31.10.2014 на суму 12 421 грн. 61 коп. (а.с.52);

- акт № 282 приймання виконаних послуг за листопад 2014 року від 30.11.2014 на суму 11 211 грн. 70 коп. (а.с.54);

- акт № 299 приймання виконаних послуг за грудень 2014 року від 31.12.2014 на суму 11 640 грн. 25 коп. (а.с.56).

Так, вказані вище акти підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками.

Заперечення відповідача щодо якості та обсягів наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 5.1.1. договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

За приписами пункту 5.1.2. договору замовник зобов'язаний проводити прийом та оцінку наданих послуг здійснювати уповноваженим особами замовника і оформляти підписання актів виконаних робіт, які є підставою для виплати коштів на користь виконавця.

При цьому, відповідач оплатив надані послугу лише частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 31 920 грн. 34 коп.

Крім того, в матеріалах справи міститься двосторонній акт звірки розрахунків, підписаний позивачем та відповідачем, в якому сторонами станом на 11.11.2015 зафіксований факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 12 від 08.04.2014 (а.с.59).

Судом під час прийняття рішення враховано, що заборгованість за договором про надання послуг № 12 від 08.04.2014, яка утворилась внаслідок неоплати послуг по обслуговуванню перекачувальної насосної станції, які були виконані позивачем та прийняті відповідачем відповідно до актів приймання виконаних послуг за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року на суму 31 920 грн. 34 коп., була предметом розгляду у справі № 904/8860/15, за результати якої прийнято рішення господарського суду Дніпропетровської області, яким у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено у повному обсязі. Вказане рішення мотивоване тим, що на день подання позову до суду у відповідача не виникло зобов'язання щодо оплати боргу в сумі 31 920 грн. 34 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд припинити провадження у справі, посилаючись на те, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2015 по справі № 904/8860/15 у задоволенні в тому числі заявлених у даній справі позовних вимог відмовлено, та вказане рішення не було позивачем оскаржене і набрало законної сили. Отже, відповідач зазначає, що за спором між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав є рішення суду, що є підставою для припинення провадження у справі.

Суд не погоджується із вказаним твердженням відповідача та зазначає, що причини для припинення провадження у справі відсутні, оскільки з моменту прийняття рішення по справі № 904/8860/15 між сторонами було досягнуто згоди щодо строку оплати виконаних позивачем в період з квітня 2014 року по грудень 2014 року робіт за спірним договором, а саме: сторонами було підписано графік погашення кредиторської заборгованості від 16.11.2015, в якому сторони визначили, що заборгованість, зокрема, за договором № 12 має бути погашена відповідачем в термін до 15.12.2015 (а.с.60).

Отже, строк оплати виконаних за спірним договором робіт настав 15.12.2015.

Враховуючи вищевикладене, свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати наданих в період з квітня 2014 року по грудень 2014 року послуг з обслуговування перекачувальної насосної станції відповідач порушив, оплативши їх лише частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 31 920 грн. 34 коп., що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Так, відповідно до умов договору, розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт та рахунків.

Слід зауважити, що вказані акти підписані відповідачем та скріплені його печаткою без будь-яких претензій та зауважень.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності претензій відповідача стосовно строків, якості та обєму надання послуг. Так, з вищезазначених актів вбачається, що акти підписані без заперечень.

З приводу відсутності доказів виставлення відповідачу рахунків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відсутність рахунків не спростовує наявності у замовника обов'язку з оплати наданих послуг, який у розумінні статті 901 Цивільного кодексу України виникає на підставі самого факту їх надання виконавцем.

Вказана правова позиція викладена також в Постанові Вищого господарського суду України від 18.06.2013 по справі № 923/38/13-г.

При цьому, проаналізувавши умови договору та належно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а, отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обовязку сплатити надані послуги (Постанова Верховного Суду України від 29.09.2009 по справі № 37/405).

Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати наданих послуг, приймаючи до уваги прийняття відповідачем наданих послуг за відповідними актами в рамках спірного правочину, господарський суд встановив, що строк оплати наданих послуг є таким, що настав 15.12.2015, у зв'язку з чим суд вважає наявність основної заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 31 920 грн. 34 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів оплати наданих послуг відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний періоду сумі 31 920 грн. 34 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

При цьому, відповідач помилково вважає, що відмова позивачу у задоволення його позовних вимог по справі № 904/8860/15 з підстав, що строк оплати наданих послуг не настав, звільняє його від обов'язку оплатити надані позивачем послуги, а також є підставою для припинення провадження у даній справі.

Крім того, приймаючи рішення господарський суд виходив також із наступного.

На підставі укладеного договору про надання послуг № 12 від 08.04.2014 між сторонами виникли господарські відносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Так, статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач є юридичною особою, а відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища суб'єктів господарювання, що пов'язані із бюджетним фінансуванням.

Обов'язок відповідача сплатити суму боргу, додатково обґрунтовується тим, що відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором про надання послуг № 12 від 08.04.2014 у відповідача перед позивачем в сумі 31 920 грн. 34 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 31 920 грн. 34 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 378 грн. 00 коп. покладається на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Гідроспоруди" Дніпропетровської міської ради (49094, м. Дніпропетровськ, вулиця Яружна, будинок 13; ідентифікаційний код 23359086) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Р.О.М." (49000, м.Дніпропетровськ, Шосе Запорізьке, будинок 26; ідентифікаційний код 36641660) 31 920 грн. 34 коп. основного боргу, 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.05.2016.

Суддя ОСОБА_4