КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 910/31116/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

представники сторін:

від позивача - Буняк Ю.І. (довіреність від 19.06.2015 №б/н);

від відповідача - Фокін С.О. (довіреність від 01.11.2015 №б/н).

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич» на рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 910/31116/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич», с. Старий Ярич Камн'янка-Бузького району Львівської області,

до товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанії «Студія « 1+1» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ,

про зобов'язання спростувати недостовірну інформацію

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич» (далі - фабрика) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

- зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанії «Студія « 1+1» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - товариство) спростувати неправдиву інформацію, розповсюджену щодо продукції Фабрики у програмі «Сніданок з 1+1», що транслювалася 08.03.2015 в ефірі телеканалу «Студія 1+1», а саме не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, поширити у прямому ефірі програми «Сніданок з 1+1» телеканалу «Студія 1+1», шляхом демонстрації протягом двадцяти секунд без будь-яких аудіовізуальних ефектів на всю ширину й висоту екрану на білому фоні чорним великим розбірливим шрифтом статичного повідомлення такого змісту:

« 8 вересня 2015 року в ефірі програми «Сніданок з 1+1» телеканалу «Студія 1+1» було показано сюжет про харчові домішки - «Єшки» в якому поширено недостовірну інформацію про печиво затяжне «Марія з молоком та кальцієм «Yarych», упаковка якого демонструвалось глядачам. Насправді, концентрація харчової домішки Е223 у печиві «Марія з молоком та кальцієм «Yarych» у 33 рази менша, ніж допускається державним стандартом, а тому цей продукт не становить будь-якої небезпеки для споживання людиною, в тому числі дітьми»;

- при цьому, перед початком демонстрації вказаного повідомлення, в ефірі програми «Сніданок з 1+1» повинно бути зазначено без будь-яких уточнень та коментарів, що зараз відбудеться спростування недостовірної інформації та безпосередньо перед демонстрацією на типовій заставці, що показується перед початком сюжетів програми «Сніданок з 1+1», поруч з логотипом програми повинно бути зазначено без будь-яких додаткових ілюстрацій назву рубрики «спростування недостовірної інформації».

Позов мотивовано тим, що вказана інформація є недостовірною та дискредитує відповідача як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 910/31116/15 в позові відмовлено повністю.

Рішення обґрунтоване недоведеністю позивачем того, що відповідачем відбулося поширення недостовірної інформації та завдання шкоди діловій репутації позивача.

При цьому, суд першої інстанції керувався ст.ст. 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»; невідповідністю висновків, викладених в рішенні обставинам справи, а також неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи. Так, скаржник вважає хибним висновком суду першої інстанції те, що поширена відповідачем інформація є оціночним судженням, оскільки в сюжеті повідомляються дані, як встановлений факт, а не відношення до них. Крім того скаржник вважає, що відповідачем неповно подано інформацію про вміст у продукті шкідливої домішки, а відтак недостовірною.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з викладених в ній підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін 08.09.2015 в ефірі телевізійної програми «Сніданок з 1+1» телеканалу « 1+1» відповідачем було розповсюджено негативну інформацію про продукцію фабрики, зокрема, про печиво затяжне «Марія з молоком та кальцієм «Yarych». Так, з 8 год. 10 хв. по 8 год. 12 хв. ефіру (з 2 по 2:30 хв. сюжету) було продемонстровано печиво позивача в оригінальній упаковці як приклад небезпечного продукту, що містить шкідливу для здоров'я людини харчову домішку Е 223.

У сюжеті, на думку позивача, було поширено інформацію про наявність у продукції Фабрики харчової добавки Е223, однак замовчано відомості про її точну концентрацію, а також про співвідношення такої концентрації із максимально допустимими нормативними показниками. Як зазначає позивач, лабораторні дослідження, зафіксовані у протоколі випробувань зразків продукції від 11.02.2015 № 201, підтверджують, що масова частка загальної сірчистої кислоти (метабісульфіт натрію) становить 0,003%. Разом з тим, ДСТУ 3781, дотримання якого є обов'язковими при виготовленні даного виду продукції, допускає концентрацію даної домішки в обсягах не більше 0,1%. Отже, концентрація харчової домішки у печиві затяжному «Марія з молоком та кальцієм «Yarych» в більше ніж 33 рази менша, ніж це допускається Державним стандартом.

Позивач вважає, що відповідачем поширено інформацію, яка вводить в оману з метою спонукання споживачів до відмови від придбання печива затяжного «Марія з молоком та кальцієм «Yarych» як небезпечного продукту, а такі дії товариства порушують особисті немайнові права фабрики, зокрема, завдають шкоди його діловій репутації.

Позивач вжив заходи досудового врегулювання даного спору та надіслав відповідачу вимогу (лист від 05.10.2015 № 05/01-15), в якому фабрика просила спростувати неправдиву інформацію, розповсюджену про продукцію позивача у програмі «Сніданок з 1+1».

Відповідач залишив вимогу без відповіді та належного реагування.

Отже, позов мотивовано розповсюдженням відповідачем негативної інформації про продукцію позивача, а саме печиво затяжне «Марія з молоком та кальцієм «Yarych».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Згідно ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі (ст. 1 Закону України "Про інформацію").

Як визначено статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ділова репутація - це відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що ділова репутація - це сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі злочини і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Згідно ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст. 34 ГК України, дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ч. 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як зазначалось вище, 08.09.2015 на телеканалі « 1+1» транслювалася програма «Сніданок з 1+1» в одному із сюжетів йшла мова про шкідливі для здоров'я людей харчові добавки які містяться в продуктах, зокрема прикладом таких продуктів було розглянуто печиво на думку позивача його виробництва.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

До матеріалів справи долучено два диски із записами вказаної телепередачі та з яких вбачається, що протягом всього запису наявний логотип телеканалу, інформаційна стрічка та дата трансляції.

На вимогу фабрики відповідач надав витяг з журналу обліку телепередач за 08.09.2015, з якого вбачається, що у період часу з 07 год. 59 хв. до 08 год. 59 хв. в ефірі телеканалу « 1+1» транслювалася передача «Сніданок з 1+1».

Запис телевізійного ефіру телеканалу « 1+1» з трансляцією випуску передачі «Сніданок з 1+1» і ефірну довідку відповідач не подав. У судовому засіданні 01.02.2016 господарським судом міста Києва було оглянуто відеозапис, поданий фабрикою.

У процесі провадження у справі судом першої інстанції, а під час апеляційного провадження в процесі підготовки справи до розгляду здійснено дослідження доказів, зокрема, запису телевізійного ефіру телеканалу « 1+1» з трансляцією випуску передачі «Сніданок з 1+1»:

- у сюжеті за участю 28 річної киянки Діни на столі та у білій тарілці міститься предмет, схожий на упаковку печива «Марія з молоком та кальцієм «Yarych»;

- в ході сюжету вказана особа тримає в руках предмет, прокручує його так, що неможливо прочитати назву;

- разом з тим, в деяких кадрах на предметі чітко видно торговельну марку позивача, а саме (свідоцтво України № 172442 на знак для товарів і послуг; заявка від 16.07.2013 № m 2012 12034).

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції, що предмет, задіяний у сюжеті, можна ідентифікувати як упаковку печива затяжного «Марія з молоком та кальцієм «Yarych».

Крім того, з відеозапису вбачається, що героїня сюжету, тримаючи в руках упаковку печива затяжного «Марія з молоком та кальцієм «Yarych», читає його склад. Зачитавши складник, а саме агент для борошна метабісульфіт натрію, вказана особа зазначає, що перевіривши інформацію в Інтернеті, виявила те, що вказаний складник є домішкою Е223, яка є достатньо шкідливою для здоров'я.

У пункті 15 постанови Пленуму № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач вказує, що недостовірність інформації, яка поширена у сюжеті, полягає у зазначенні неповної інформації, оскільки у спірному сюжеті вказується про те, що у печиві є домішка Е223, проте не зазначається те, що вказаний складник у печиві відповідає ДСТУ та міститься у продукті у 33 рази менше від допустимої норми.

Крім того, фабрика подала суду висновок від 22.02.2015 № 42/15 експертного дослідження фахівця-психолога в підтвердження того, що інформація в сюжеті є негативною та спонукає споживачів не купувати печиво позивача.

Вказаний висновок оцінюється в сукупності з іншими доказами та не має заздалегідь встановленої сили.

У висновку фахівець вказує на те, що сприйняття печива як шкідливого для здоров'я та не рекомендованого для вживання можливе, проте не наводить жодного стверджувального висновку про те, що глядач буде сприймати печиво фабрики як шкідливе для здоров'я внаслідок сюжету відповідача.

Доцільним є зауваження місцевого господарського суду про те, що у відеосюжеті не прозвучала назва печива чи найменування його виробника, а упаковка печива була зображена таким чином, що ідентифікація можлива лише враховуючи зображення торговельної марки позивача; назви продемонстровано так і не було.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не обґрунтовано належним чином посилання на неповну інформацію та її негативний зміст, оскільки героїня сюжету лише зачитувала склад печива та жодним чином не спотворила чи перекрутила зміст, вказаний на упаковці.

Безпідставними є твердження фабрики про те, що товариство мусило вказати інформацію про те, що харчова домішка наявна у печиві у співвідношенні 0,003%, повністю відповідає ДСТУ і у вказаній концентрації не шкодить здоров'ю, тому що сама фабрика як виробник печива зазначає на упаковці лише найменування такого складника як агент для борошна метабісульфіт натрію, не зазначаючи при цьому ані його концентрацію, ні його співвідношення щодо встановленої ДСТУ норми.

Як вірно встановлено судом та не заперечується сторонами агент для борошна метабісульфіт натрію є домішкою Е223, яка як і будь-яка інша харчова добавка в концентрації, що перевищує встановлену норму, може зашкодити здоров'ю.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції стосовно того, що щодо учасниця сюжету висловлювала оціночні судження щодо домішки, відповідає дійсності та ст. 30 Закону України «Про інформацію».

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Як вірно зазначив суд першої інстанції з висловлювань учасниці сюжету вбачається, що вказана особа висловлює суб'єктивну думку про «достатню» шкідливість для здоров'я харчової домішки Е223. Жодних обґрунтованих спростувань висновку суду скаржником не надано. На підставі наведеного колегія вважає, що підстав для притягнення до відповідальності за таке висловлювання немає.

Враховуючи вищевикладене та те, що саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги, колегія суддів робить висновок, що судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем факту поширення відповідачем недостовірної інформації та завдання шкоди діловій репутації.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 910/31116/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков