ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016 року Справа № 904/2686/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.,

за участю представників сторін

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 478 від 26.04.2016 року

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року у справі № 904/2686/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ

до

відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна", м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби України у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору поставки № 114-03/134 від 27.12.2012 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" та до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю "Галіон Україна" про визнання недійсним з моменту укладення договору поставки № 114-03/134 від 27.12.2012 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2015 року у справі № 904/2686/15 (а.с. 5-8, т. 3), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 року (а.с. 69-73, т. 4), в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.11.2015 року у даній справі (а.с. 134-139, т. 4) касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 року у справі № 904/2686/15 господарського суду Дніпропетровської області задоволено частково; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 року у справі № 904/2686/15 господарського суду Дніпропетровської області скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Скасовуючи рішення господарських судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу № 904/2686/15 на новий розгляд, Вищий господарський суд України у прийнятій ним постанові вказав, що під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги, що: в матеріалах справи не містяться установчі документи сторін; суди посилаються на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2014 року у справі № 904/5722/14 щодо порушення провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод" Констар", постанову про арешт майна боржника, які в матеріалах справи не містяться; судами не встановлено, чи визнавався вказаний договір поставки недійсним у межах провадження у справі про банкрутство відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; судами не встановлено, чи обтяжував відповідач-1 своє майно зобов'язаннями, які перевищують 50 % суми максимального ліміту заборгованості, визначеного пунктом 3.3.9 договору про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії від 26.12.2006 року № 120/092/06.

При здійсненні нового розгляду справи № 904/2686/15 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби України у Дніпропетровській області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року у справі № 904/2686/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Дубінін І.Ю., судді: Євстигнеєва Н.М., Суховаров А.В.) провадження у справі припинено.

Припиняючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, місцевий господарський суд послався на ті обставини, що спір про визнання недійсним на підставі норм загального цивільного законодавства укладеного Публічним акціонерним товариством "Криворізький турбінний завод "Констар" (який перебуває в процедурі банкрутства) договору поставки підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", а не в окремому позовному провадженні.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на незаконність прийнятого судового рішення та прийняття його без всебічного та повного аналізу матеріалів справи, а також наданих доказів, позивач просить скасувати цю ухвалу та направити справу на розгляд до місцевого господарського суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на ті обставини, що 12.08.2014 року господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар", у якій позивач є кредитором вказаного боржника. Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" також звернулось до господарського суду у справі про банкрутство відповідача-1 зі своїми кредиторськими вимогами у розмірі 8 953 875, 51 грн. Ознайомившись з вимогами відповідача-2, заявленими в межах справи про банкрутство ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар", а також документами, доданими до такої заяви, позивач виявив, що правочини, на яких ґрунтуються вимоги відповідача-2, укладені з порушенням законодавства України, що є підставою для визнання їх недійсними. Так, за доводами позивача, між Публічним акціонерним товариством "Криворізький турбінний завод "Констар" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" укладено договір поставки № 114-03/134 від 27.12.2012 року, загальна сума договору орієнтовно складає 100 000 000, 00 грн. За період з 27.12.2012 року по 24.06.2014 року на виконання умов договору відповідач-2 поставив відповідачу-1 товар на загальну суму 25 983 641, 80 грн., який відповідач-1 оплатив частково, а саме у сумі 17 029 766, 29 грн., неоплаченим є товар на суму 8 953 875, 51 грн. Вимоги щодо даної суми і були заявлені відповідачем-2 в рамках справи про банкрутство відповідача-1. Також, позивач вважає, що відповідач-1 в період з 27.12.2012 року по 24.06.2014 року фактично не мав права оплачувати товар на користь відповідача-2 у сумі 17 029 766, 29 грн., оскільки усе рухоме майно відповідача-1 було арештоване, а також у звязку з наступним. 26.12.2006 року між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії № 120/092/06, до якого в подальшому вносились зміни шляхом укладення додаткових угод/договорів. За вказаним кредитним договором позивач надав відповідачу-1 кредитні кошти в розмірі 4 842 485, 08 доларів США, заборгованість за яким є непогашеною. Як зазначає позивач, відповідно до п. 3.3.9 кредитного договору відповідач-1 зобовязаний не здійснювати без попереднього письмового погодження позивача наступних дій на загальну суму більше як 50% суми максимального ліміту заборгованості, визначеного п. 1.1.1. цього договору, а саме: не здійснювати переведення активів та не обтяжувати своє майно будь-якими зобовязаннями. Враховуючи, що оспорюваний договір передбачає поставку товару та, відповідно, обовязок відповідача-1 оплатити такий товар на суму 100 000 000, 00 грн., за доводами позивача, відповідач-1 обтяжив своє майно зобовязаннями, які перевищують 50% суми максимального ліміту заборгованості, визначеного кредитним договором. Позивач не надавав письмового дозволу на укладення договору, отже, укладаючи оспорюваний договір, відповідач-1 порушив умови кредитного договору та, відповідно, права позивача. На думку позивача, доцільність зазначати в кредитному договорі кожний конкретний договір, за яким виникає певне зобовязання відповідача-1, які можливо будуть укладені в майбутньому, відсутня, більше того, перелік таких договорів був би об'ємним. В даному випадку сторони конкретно вказали: не здійснювати переведення активів, не обтяжувати своє майно будь-якими зобовязаннями. Договір поставки - це зобовязальний правочин, відповідно до якого відповідач-1 зобовязався оплатити продукцію на 100 000 000, 00 грн., що є більше 50% ліміту заборгованості. Також, позивач зазначає, що за кредитним договором відповідачу-1 було відстрочено оплату тіла кредиту та процентів за користування кредитом до 2013 року, проте, з вересня 2013 року відповідач-1 не здійснив погодженого погашення кредитного боргу та припинив виконувати свої договірні зобовязання повністю, у звязку з чим позивач вважає, що неплатоспроможність відповідача-1 виникла задовго до порушення справи про банкрутство. Разом з тим, попри неможливість виконувати умови кредитного договору, відповідач-1 обтяжує себе зобовязанням на суму 100 000 000, 00 грн. та частково виконує свої зобовязання за договором поставки щодо оплати поставленого товару. Наведене, на думку позивача, дозволяє стверджувати, що відповідач-1 не мав на меті погашати кредит, оскільки, усвідомлюючи свою неплатоспроможність, умисно обтяжував себе додатковими зобовязаннями. За таких обставин позивач вбачає порушення своїх прав укладенням спірного договору поставки. За доводами позивача, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивач вважає, що оспорюваний договір поставки було укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, оскільки цивільна дієздатність відповідача-1 щодо укладення спірного договору була обмежена. Обмеження у здійсненні права власності, а саме такої його правомочності як розпорядження майном, може бути встановлено органами ДВС під час виконання, зокрема, судових рішень. Так, протягом 2010-2012 років державними виконавцями при здійсненні виконавчого провадження накладено арешти на все рухоме та нерухоме майно боржника, а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить відповідачу-1; відповідні обтяження зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. На думку позивача, укладення спірного договору ускладнило чи можливо навіть унеможливило належне проведення виконавчого провадження та забезпечення виконання рішення, як завершальної стадії судового процесу. Позивач вважає, що вступаючи у правовідносини договору поставки із відповідачем-2, відповідачем-1 було допущено порушення ст. 203, ч. 1 ст. 207 ГК України та ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у сукупності, а також ст.ст. 57, 12 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 228 ЦК України, з огляду на що слід визнати наявність правових підстав для застосування у спірних відносинах ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України з усіма наслідками, передбаченими ст.ст. 216, 236 ЦК України.

Щодо права на звернення до суду в позовному провадженні позивач зазначає, що у межах справи про банкрутство господарський суд визнає недійсними угоди на спеціальних підставах, які встановлені ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; визнання угод недійсними на підставах, які не передбачені ст. 20, відбувається в порядку позовного провадження; в цьому випадку угода визнається недійсною на підставах, передбачених цивільним законодавством України. Позивач вважає неправомірним застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки даний спір підлягає вирішенню господарськими судами України; місцевий господарський суд пославшись на те, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах в межах окремого позовного провадження, а підлягає розгляду в межах справи про банкрутство, не навів норми закону, яка б передбачала з таких підстав припинення провадження у справі, порушеній в порядку позовного провадження.

Відповідач-1 та третя особа відзив на апеляційну скаргу не надали, у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку своїх повноважних представників не забезпечили. Про дату, час та місце проведення судового засідання вказані особи повідомлені належним чином за їх місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 71, 72 т. 6), якими цим особам направлена в копії ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.04.2016 року про прийняття апеляційної скарги у даній справі до провадження та призначення розгляду скарги у судове засідання на 11.05.2016 року о 14:20.

Відповідач-2 у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку свого повноважного представника не забезпечив.

10.05.2016 року до апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу та клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, призначеної до розгляду у судове засідання на 11.05.2016 року, мотивоване обставинами перебування на навчанні його єдиного повноважного представника.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 посилається на ті обставини, що постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2016 року по аналогічній справі № 904/2161/15 про визнання між тими самими сторонами договору поставки недійсним за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" з підстав нібито порушення п. 3.3.9. кредитного договору, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що провадження у справі має бути припинено в силу того, що позивач має заявляти свої вимоги в межах провадження щодо банкрутства Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар". Отже, за доводами відповідача-2, спір у даній справі про визнання недійсним на підставі норм загального цивільного законодавства укладеного Публічним акціонерним товариством "Криворізький турбінний завод "Констар" (який перебуває в процедурі банкрутства) договору поставки підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", а не в окремому позовному провадженні. Також, відповідач-2 не погоджується з доводами позивача про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору поставки. На думку відповідача-2, у відносинах з ним відповідач-1 не обтяжував власне майно заставою та іншими обтяженнями, не отримував кредити, а отримав майно продукцію на умовах відстрочення оплати та на момент розгляду кредиторських вимог в межах провадження у справі про банкрутство борг відповідача-1 перед відповідачем-2 становив 8 953 875, 51 грн. Вказана сума є фактично заборгованістю Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" перед відповідачем-2 за поставлену останнім, але не оплачену продукцію. Відтак, за доводами відповідача-2, застосування вимог п. 3.3.9 кредитного договору до вказаних правовідносин є неправомірним, оскільки обтяження майна не відбулось (немає відповідно до витягу з реєстру обтяжень рухомого майна жодних обтяжень з боку відповідача-2 та не має переведення активів, оскільки здійснювалась виключно оплата поставленого товару на умовах відстрочення платежу за вже поставлений товар). Договір поставки був укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 в межах звичайної господарської діяльності відповідача-1. Реальність настання правових наслідків укладення спірного договору поставки підтверджується фактичним виконанням сторонами такого договору. Відповідач-2 також посилається на ті обставини, що інтерес позивача за кредитним договором відповідно до його умов був належним чином забезпечений іпотекою в межах забезпечення повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат.

Відповідно до частини другої статті 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

За таких обставин апеляційний господарський суд розглядає апеляційну скаргу на оскаржувану ухвалу суду у даній справі в межах можливого строку розгляду апеляційної скарги та за відсутності представників відповідачів та третьої особи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

З клопотанням про продовження строку розгляду апеляційної скарги у справі сторони судового процесу до апеляційного господарського суду не звертались. Разом з тим, в силу приписів частини третьої статті 69 Господарського процесуального кодексу України, якою керується апеляційний господарський суд з урахуванням положень статті 99 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд може продовжити строк розгляду спору лише у виняткових випадках та за клопотанням сторони.

У судовому засіданні 11.05.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2012 року Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар" (покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" (постачальник) уклали договір поставки № 114-03/134 (а.с. 94-97, т. 1), за умовами якого (п. 1.1.) постачальник зобов'язується поставити покупцю, а покупець прийняти та оплатити металопродукцію (товар) за номенклатурою, по ціні, у кількості та у строки, передбачені у специфікаціях.

Згідно з п. 3.4. договору поставки загальна сума договору орієнтовно складає 100 000 000, 00 грн. та визначається сумою усіх підписаних специфікацій.

Матеріали справи містять погоджені сторонами специфікації до договору поставки (а.с. 98-118, т. 1).

26.12.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" (кредитор) та Відкрите акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар" (позичальник) уклали договір про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії № 120/092/06 (а.с. 130-138, т. 2; 149-157, т. 5).

До цього договору сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди (а.с. 140-165, т. 2; а.с. 159-183, т. 5).

22.11.2012 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (кредитор) та Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар" (позичальник) уклали договір про внесення змін до договору про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії № 120/092/06 від 26.12.2006 року, відповідно до якого змінили та виклали договір кредиту в новій редакції, зокрема, договір поіменований як договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 120/092/06 від 26.12.2006 року (в редакції від 22.11.2012 року); сторонами договору є: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (кредитор) та Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар" (позичальник) (а.с. 165-180, т. 2; а.с. 184-199, т. 5).

Відповідно до п. 3.3.9. кредитного договору в новій редакції позичальник зобов'язаний без попереднього письмового погодження з кредитором не здійснювати наступних дій на загальну суму більше як 50 процентів суми максимального ліміту заборгованості, визначеного п. 1.1.1. цього договору (4 842 485, 08 доларів США) , а саме:

-не отримувати кредити в інших банківських установах;

-не здійснювати аваль векселів;

-не надавати гарантій та поручительств;

-не здійснювати переведення активів, в тому числі шляхом створення/вступу до існуючих/збільшення статутних капіталів підприємств, установ та організацій, їх об'єднань;

-не обтяжувати своє майно будь-якими зобов'язаннями.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору поставки № 114-03/134 від 27.12.2012 року, позивач посилається на ті обставини, що уклавши договір поставки, відповідач-1 порушив умови п. 3.3.9. кредитного договору, чим порушив права та інтереси позивача як кредитора за кредитним договором. Також, позивач зазначає, що на момент укладення спірного договору майно відповідача-1 знаходилось під публічним обтяженням на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.08.2010 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України від 07.11.2012 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 14.02.2011 року, винесеної Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, що, на думку позивача, є обмеженням права відповідача-1 на укладення спірного договору поставки.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить суд визнати договір поставки № 114-03/134 від 27.12.2012 року недійсним на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Разом з тим, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2014 року порушено провадження у справі № 904/5722/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" в порядку Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 року (а.с. 40-44, т. 5).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 року у справі № 904/5722/14 (а.с. 107-109, т. 2) визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна", які є конкурсними, до Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", у тому числі ті, що виникли на підставі спірного договору поставки, які віднесені до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року (а.с. 234-239, т. 5) в межах провадження у справі про банкрутство № 904/5722/14 визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", які є конкурсними, до Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 року у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" (а.с. 11-24, т. 6) затверджено реєстр вимог кредиторів по справі № 904/5722/14 з вимогами, зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське товариство з обмеженою відповідальністю "Галіон-Україна" та Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк".

Згідно з пунктом першим частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до положень ст. 41 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником тощо.

При цьому на відміну від положень частини восьмої статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", за приписами яких спори боржника з поточними кредиторами вирішуються шляхом їх розгляду в позовному провадженні господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, положення частини 4 ст. 10 цього Закону прямо не встановлюють порядку розгляду майнових спорів, стороною яких є боржник, в окремому позовному провадженні. Тому такі майнові спори підлягають розгляду судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та саме в межах цієї справи.

Системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Відтак, спір про визнання недійсним на підставі норм загального цивільного законодавства укладеного Публічним акціонерним товариством "Криворізький турбінний завод "Констар" (який перебуває в процедурі банкрутства) спірного договору поставки підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", а не в окремому позовному провадженні.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (судова палата у господарських справах), наведеною у його постанові від 13.04.2016 року у справі № 3-304гс16, прийнятій за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 908/4804/14, відповідає судовій практиці Вищого господарського суду України (постанова від 24.02.2016 року у справі № 904/2161/15).

За наведених вище обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо необхідності припинення провадження у справі, порушеній в порядку позовного провадження, отже, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи позивача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача, що у межах справи про банкрутство господарський суд визнає недійсними угоди на спеціальних підставах, які встановлені ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а визнання угод недійсними на підставах, які не передбачені ст. 20 цього Закону, відбувається в порядку позовного провадження.

З огляду на сферу регулювання Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" загалом і за змістом зазначеної норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень частини третьої статті 104 ЦК України порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином і з огляду на положення статей 4, 104, 110 112 ЦК України, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи позивача про неправомірність застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки даний спір підлягає вирішенню господарськими судами України.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Отже, у спірних відносинах "суд, встановлений законом" - це не лише господарський суд Дніпропетровської області, але і цей же суд, однак який з дотриманням процесуального закону вправі вирішувати спір, тобто суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство відповідача-1, тоді як вирішення даного спору в позовному провадженні призведе до порушення судом його компетенції.

Суд не досліджує доводи позивача та відповіадча-2 щодо неправомірності чи правомірності відповідно укладення спірного договору, оскільки провадження у даній справі підлягає припиненню з наведених вище підстав.

Не підлягає задоволенню клопотання відповідача-2, що надійшло до Дніпропетровського апеляційного господарського суду 10.05.2016 року, про відкладення розгляду апеляційної скарги у справі у зв'язку з перебуванням на навчанні його єдиного повноважного представника, оскільки причини, з яких відповідач-2 просить відкласти розгляд апеляційної скарги, не є поважними причинами неявки його представника у судове засідання. Не надано відповідачем-2 і доказів в підтвердження тих обставин, на які йде посилання у клопотанні.

Наведене узгоджується з положеннями п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Окрім цього, апеляційний господарський суд обмежений процесуальним строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду. Відповідно до частини другої статті 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження. З клопотанням про продовження строку розгляду апеляційної скарги у справі відповідач-2 до апеляційного господарського суду не звертався.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року у справі № 904/2686/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016 року у справі № 904/2686/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 16.05.2016 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко