ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Справа № 922/1804/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 довіреність від 20 травня 2015 року,

відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 05 січня 2015 року №10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1026 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 22 березня 2016 рокуу справі № 922/1804/15

за позовом ТОВ "Вога",

до ТОВ "Безмятежне" ,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22 березня 2016 рокуу справі № 922/1804/15 (суддя Присяжнюк О.О.) відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач, не погодившись з вказаною позицією суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

25 квітня 2016 року від ТОВ "Безмятежне" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4399).

26 квітня 2016 року від ТОВ "Вога" надійшли письмові пояснення по справі (вх.№4459).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27 квітня 2016 року з метою дослідження наданих сторонами письмових пояснень, забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було відкладено розгляд справи.

У судове засідання, яке відбулось 10 травня 2016 року, з'явились належні представники сторін, які підтримали свої правові вимоги по справі.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вога" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Безмятежне" с. Безмятежне, Харківська область ,в якій просить суд стягнути з відповідача 98 673,79 грн. курсової різниці .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивача посилається на укладення між сторонами договору купівлі - продажу № 44 від 27 березня 2013 року, відповідно до якого позивач передав відповідачеві товар згідно специфікацій до даного Договору, що підтверджується видатковими накладними № 49 від 03 квітня 2013 року, № 205 від 24 квітня 2013 року, № 485 від 01 серпня 2013 року на загальну суму 203 873,84 грн.

Згідно п.4.7. договору сторонами визначено, що ціна товару встановлюється сторонами у гривнях, крім того, сторони визначають доларовий еквівалент ціни товару ціна (вартість) товару, узгоджена сторонами на момент узгодження товару, який підлягає поставці, змінюється автоматично на неоплачений товар, при зміні курсу долара США.

Відповідач зобов'язаний був оплатити позивачу поставлений йому товар з урахуванням курсової різниці, однак відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару здійснив в повному обсязі, про те оплату курсової різниці в повному обсязі не здійснив, вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Судом першої інстанції з огляду на той факт, що:

1)сторони при укладенні специфікацій, підписанні накладних вказували вартість товару виключно в гривнях, без зазначення еквіваленту вартості товару в доларах США;

2)сторони однозначно не встановили механізму обчислення розміру грошового еквіваленту саме на момент узгодження товару в специфікаціях

було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаною позицією суду першої інстанції позивач зазначає про визначення в договорі необхідності зміни ціни товару вразі зміни курсу долара США, та визначення механізму обчислення розміру грошового еквіваленту саме на момент оплати товару.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2013 року між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу №44 (далі за текстом - Договір), за умовами якого продавець зобовязався передати узгодженими партіями товар у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар.

У відповідності до приписів ст. 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами цього Договору позивач як постачальник зобов'язався поставити і передати у власність відповідачу (покупцю) товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно його оплатити.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Положення стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно пункту 1.1 Договору найменування товару, його кількість та ціна зазначаються в специфікаціях (видаткових накладних), які є невідємною частиною Договору.

У пункті 4.7 Договору сторонами передбачено, що ціна товару по даному Договору встановлюється сторонами в гривнях. Крім того, сторони цього Договору визначають доларовий еквівалент ціни товару. Ціна (вартість) товару узгоджена сторонами на момент узгодження товару, що підлягає поставці, змінюється автоматично, на неоплачений товар, при зміні курсу долара США. При зміні курсу, ціна (вартість) товару, який підлягає оплаті покупцем, визначається самостійно покупцем на день оплати товару шляхом множення доларового еквівалента угодженої сторонами ціни товару, який не сплачений, на офіційний курс гривні до долару США, встановленому Національним банком України на день фактичної оплати покупцем ціни товару.

Сторони, за умовами даного пункту Договору, також вирішили, що якщо офіційний курс гривні до долару США, встановлений НБУ на день фактичної оплати покупцем ціни товару менше (нижче) ніж курс гривні до долару США, визначений на 14:00год. за київським часом банком продавця, зазначеному в даному Договорі (в реквізитах сторін), то покупець для визначення суми оплати за товар (ціни товару) помножує доларовий еквівалент узгодженої сторонами ціни товару, який не сплачений, на курс гривні до долару США, встановлений банком продавця на день фактичної оплати покупцем ціни товару, а саме на 14.00год. за київським часом.

Якщо офіційний курс гривні до долару США встановлений на день фактичної оплати покупцем ціни товару або курс гривні до долару США, визначений на 14.00год. за київським часом банком продавця, більше (вище) курсу, який був встановлений на день узгодження сторонами ціни (вартості) конкретної партії товару, яка належить до оплати, то ціна (вартість) товару змінюється автоматично без будь-яких додаткових узгоджень. Однак для належного ведення бухгалтерського обліку протягом семи календарних днів після оплати товару по зміненій ціні, покупець зобов'язаний скласти та на направити продавцю цінним листом з описом вкладення (повідомленням про вручення) Акт донарахування ціни товару, в якому послатися на номер та дату видаткових накладних, по яким змінена ціна товару згідно зі зміненим курсом долара США по відношенню до гривні. Крім того, в даному Акті повинні бути зазначені: найменування товару, кількість, початкова та змінена ціна товару, а також курс долара США до гривні на момент узгодження ціни товару та на момент його фактичної оплати. Ціна товару підлягає зміні також і при зменшенні курсу долара США. Для поставок насіння сторони встановлюють еквівалент в Євро та застосовують умови, погоджені в п.4.7 Договору з врахуванням курсу продажу не долару США, а євро. Покупець підтверджує, що має доступ до інформації про офіційний курс гривні до долару США, а також про курс гривні до долару США банка продавця, зазначеному в даному Договорі (в реквізитах сторін).

Відповідно до п. 10.1 Договору, цей договір вважається укладеним з моменту підписання першої видаткової накладної або специфікації та дії до 31 "грудня" 2013 року. Дія цього Договору продовжується на цих же умовах і на той же строк, якщо в останній місяць строку дії Договору продавець не направить покупцю заяву про припинення цього Договору.

На підставі Договору сторонами було узгоджено та підписано наступні специфікації:

-№1 від 27 березня 2013 року на суму 4928,80 грн., за умовами пунктів 1.2-1.3 якої покупець сплачує 30% від ціни товару, що складає 1478,64грн., до 10 квітня 2013 року, а решту 70% від ціни товару, що складає 3450,16 грн. покупець сплачує до 01 листопада 2013 року;

-№2 від 22 квітня 2013 року на суму 108143,70грн., за умовами пунктів 1.2-1.3 якої покупець сплачує 30% від ціни товару, що складає 32443,11 грн., до 30 квітня 2013 року, а решту 70% від ціни товару, що складає 75700,59 грн. покупець сплачує до 01 листопада 2013 року;

-№3 від 23 квітня 2013 року на суму 80663,74грн., за умовами пунктів 1.2-1.3 якої покупець сплачує 30% від ціни товару, що складає 24199,12грн., до 30 квітня 2013 року, а решту 70% від ціни товару, що складає 56464,62 грн. покупець сплачує до 01 листопада 2013 року;

-№4 від 23 квітня 2013 року на суму 10137,60грн., за умовами пунктів 1.2-1.3 якої покупець сплачує 30% від ціни товару, що складає 3041,28 грн., до 10 серпня 2013 року, а решту 70% від ціни товару, що складає 7096,32 грн. покупець сплачує до 01 листопада 2013 року.

Позивач виконав свої зобовязання щодо передачі товару, вказаного в специфікаціях, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними №49 від 03 квітня 2013 року, №205 від 24 квітня 2013 року, №204 від 24 квітня 2013 року, №485 від 01 серпня 2013 року та товарно-транспортними накладними №Р49 від 03 квітня 2013 року, №Р205 від 24 квітня 2013 року, №Р485 від 01 серпня 2013 року.

Всього товар поставлено на загальну суму 203 873,84 грн., що не заперечується відповідачем.

Відповідач оплатив отриманий товар також на загальну суму 203873,84 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №120 від 28 березня 2013 року на суму 1478,64 грн., №176 від 23 квітня 2013 року на суму 32443,11 грн., №296 від 21 червня 2013 року на суму 24199,12 грн., №409 від 12 серпня 2013 року на суму 3041,28 грн., №1240 від 12 вересня 2013 року на суму 32711,69 грн., №87 від 14 листопада 2014 року на суму 40000,0 грн., №90 від 20 листопада 2014 року на суму 30000,00 грн., №102 від 08 грудня 2014 року на суму 40000,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказує на те, що відповідачем повністю сплачено суму основного боргу по договору купівлі - продажу, проте відповідачем лише частково оплачено курсову різницю на ціну поставленого товару в сумі 17 870,16грн., а отже, на думку позивача, відповідач має заборгованість з оплати курсової різниці в розмірі 98 673,79грн., вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд зазначив про те, що сторонами Договору не було визначено грошовий еквівалент в доларах США, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки місцевого господарського суду передчасними, а доводи відповідача в цій частині про не визначеність еквіваленту вартості товару в доларах США, а також не встановлення чіткої формули розрахунку курсової різниці - необґрунтованими, та вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Так, у п. 4.7. укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу передбачено, що ціна товару встановлюється сторонами у гривнях. Крім того, сторони визначають доларовий еквівалент ціни товару.

У специфікаціях до Договору купівлі-продажу сторони узгодили як ціну товару у національній валюті, так і курс долара США, який діяв на момент узгодження ціни товару.

В даному випадку, доларовий еквівалент ціни товару визначається шляхом ділення ціни товару у національній валюті на курс долара США, який діяв на момент узгодження ціни товару.

Таким чином, відмова суду у стягненні курсової різниці у зв'язку з тим, що сторони не узгодили доларовий еквівалент ціни товару є невірним, адже узгодження ціни товару у національній валюті та курсу долара США на момент підписання специфікації, відповідно до п. 4.7. Договору купівлі-продажу, надає можливість автоматичної зміни ціни товару у зв'язку зі зміною курсу долара США.

Крім того, суд першої інстанції вказує, що сторонами не визначено, яким саме курсом слід керуватися при визначенні грошового еквіваленту в момент узгодження товару в Специфікаціях до Договору.

У специфікаціях № 1-4 до Договору вказана ціна у гривнях та курс долара США банку продавця, тобто чітко встановлено, яким курсом долара США слід керуватися при визначенні еквіваленту ціни у доларах США на момент узгодження товару, а тому, висновки господарського суду першої інстанції про те, що сторонами не визначено, яким саме курсом слід керуватися при визначенні грошового еквіваленту в момент узгодження товару в Специфікаціях до Договору - не відповідають обставинам справи.

З доводами місцевого господарського суду про те, що у специфікаціях № 1-4 міститься інформація щодо курсу долару США до гривні згідно даних банку Позивача, який не є офіційним курсом, а тому - не відповідає вимогам законодавства, а саме ч. 2 ст. 533 ЦК України колегія суддів також не погоджується.

Так, у ч. 2 ст. 533 ЦК України законодавець визначив, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Дана вимога була дотримана при укладенні Договору, адже у п. 4.7. визначено, що ціна (вартість) товару, який підлягає оплаті Покупцем, визначається самостійно Покупцем на день оплати товару шляхом множення доларового еквіваленту узгодженої сторонами ціни товару, який не оплачено, на офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на день фактичної оплати Покупцем ціни товару.

Отже, вимоги закону щодо визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, а саме у доларах США. при укладенні Договору дотримано. Грошовий еквівалент в іноземній валюті в момент узгодження товару визначається відповідно до курсу долара банку продавця: ціна (вартість) товару, який підлягає оплаті Покупцем, визначається самостійно Покупцем на день оплати товару шляхом множення доларового еквіваленту узгодженої сторонами ціни товару, який не оплачено, на офіційний курс гривні до долара США. встановлений Національним банком України на день фактичної оплати Покупцем ціни товару.

У п. 4.7 укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу передбачено, що ціна товару встановлюється сторонами у гривнях. Крім того, сторони визначають доларовий еквівалент ціни товару. Ціна (вартість) товару, узгоджена сторонами на момент узгодження товару, який підлягає поставці, змінюється автоматично на неоплачений товар, при зміні курсу долара США. При зміні курсу, ціна (вартість) товару, який підлягає оплаті Покупцем, визначається самостійно Покупцем на день оплати товару шляхом множення доларового еквіваленту узгодженої сторонами ціни товару, який не оплачено, на офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на день фактичної оплати Покупцем ціни товару. Якщо офіційний курс гривні до долару США, встановлений на день фактичної оплати ціни товару, більше (вище) курсу, який був встановлений на день узгодження ціни конкретної партії товару, яка підлягає оплаті, то ціна товару змінюється автоматично без будь-яких додаткових узгоджень.

З аналізу вищевикладеного пункту договору вбачається, що ціна товару сформована та встановлена сторонами у доларового еквіваленту, при цьому ціна товару застосовується також у національній валюті - оплата за товар повинна здійснюватися у гривнях. У той же час, обсяг зобов'язань за Договором визначається курсом національної валюти по відношенню до долару США, який встановлений в специфікаціях до договору (курс 1 долар США = 8,16 грн.), тобто прив'язка у Договорі до долару США встановлює порядок визначення розміру ціни товару.

У ч. 2 ст. 524 ЦК України законодавець встановив, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а у ч. 2 ст. 533 ЦК України законодавець встановив, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на викладене сторони, враховуючи принцип свободи договору (статті 6. 627 ЦК України), мають право визначати ціну товару з прив'язкою до курсу відповідної іноземної валюти, чим і скористалися Відповідач та Позивач при укладенні Договору купівлі-продажу

Слід зауважити, що, Вищий господарський суд України в пункті 10 Оглядового листа № 01-06/767/2013 від 29 квітня 2013 року "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначив, що вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу.

Аналогічні твердження викладені в інформаційному листі Вищого господарського суду від 24 листопада 2011 року № 01-06/1642/2011 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2011 року № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів").

Правова позиція про те, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті; про правомірність визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також про здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти знайшла своє відображення в судовій практиці Вищого господарського суду України (Постанови від 14 березня 2013 року у справі № 5011-30/14641-2012, від 19 лютого 2013 року у справі № 5011-6/9364-2012, від 16 січня 2013 року у справі № 5011-48/8093-2012.

Положення про можливість стягнення курсової різниці за договором міститься й у постановах Верховного Суду України.

Так, у Постанові Верховного суду України від 07 жовтня 2014 року у справі № 3-133гс14 зазначається, що положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Колегія суддів зазначає, що вказана постанова відповідно до ст. 11128 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України, та суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 98673,79 грн. курсової різниці нарахованої на оплачений товар є законними та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Харківської області від 22 березня 2016 року у справі № 922/1804/15 з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно ст. ст. 49, 105 Господарського процесуального кодексу України підлягають перерозподілу судові витрати.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.2 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Вога" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 22 березня 2016 року у справі № 922/1804/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ТОВ "Безмятежне" (63652, Харківська обл. Шевченківський р-н с.Безмятежне, ) на користь ТОВ "Вога" (61064, АДРЕСА_1, ) 98 673,79 грн. курсової різниці.

Стягнути з ТОВ "Безмятежне" (63652, Харківська обл. Шевченківський р-н с.Безмятежне, ) на користь ТОВ "Вога" (61064, АДРЕСА_1, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 973,49 грн.

Стягнути з ТОВ "Безмятежне" (63652, Харківська обл. Шевченківський р-н с.Безмятежне, ) на користь ТОВ "Вога" (61064, АДРЕСА_1, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 170,08 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 16 травня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя П.В.Тихий