ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Справа № 910/25424/15

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого,
Овечкіна В.Е.,
Чернова Є.В.,
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 04.04.2016
у справі№ 910/25424/15 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Агенція інвестиційного менеджменту"
простягнення 30000,00 грн.,
за участю сторін:

від позивача-Галавур А.О.,

від відповідача-Салатко А.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 (суддя Ковтун С.А.) відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 ( у складі колегії суддів: Лобаня О.І. - головуючого, Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 у справі № 910/25424/15 Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 у справі № 910/25424/15 Господарського суду міста Києва, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату звернулось з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 у справі № 910/25424/15 Господарського суду міста Києва скасувати, і прийняти нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція інвестиційного менеджменту" (замовник) 27.02.2015 укладено договір № 124/6-П/Б з надання послуг з переробки вуглеводної сировини. Відповідно до умов якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе надання таких послуг: з приймання та переробки на технологічний цех стабілізації конденсату, надалі ТЦСК "Базилівщина", на давальницьких умовах вуглеводневої сировини - широкої фракції легких вуглеводів, що належить замовнику; зберігання сировини та продукції замовника у сховищах виконавця; з оформлення та відвантаження готової продукції, отриманої в результаті переробки вуглеводневої сировини на давальницьких умовах.

За надання виконавцем зазначених послуг замовник на умовах передбачених договором здійснює оплату виконавцю вартості наданих послуг, у повному обсязі відшкодовує витрати, які останній несе у зв'язку з виконанням договору.

Відповідно до п. 2.4.1 договору, відвантаження продукції замовника здійснюється залізничним транспортом або автомобільним транспортом замовника або виконавця з ТЦСК "Базилівщина".

Пунктом 3.4 договору передбачено умови і порядок розрахунку за використання залізничних цистерн, а саме: на умовах 100% передоплати.

Згідно з п. 3.4.4 договору, термін використання пропан-бутанових цистерн власності позивача складає: на відстань транспортування до 800 км від станції Селещина до станції призначення складає 19 діб від дати відвантаження цистерн до дати повернення цистерни на станцію приписки Селещина; на відстань транспортування понад 800 км від станції Селещина до станції призначення складає 25 діб від дати відвантаження цистерни до дати повернення цистерни на станцію приписки Селещина.

Відповідно до п. 3.4.5 договору, термін використання цистерн власності позивача починається з дати відправлення завантаженої цистерни із ст. Селищина Південної залізниці та закінчується датою повернення порожньої цистерни на ст. Селищина Південної залізниці або станцію, зазначену позивачем у залізничній накладній. Дати відправлення та повернення визначаються календарним штемпелем станції у залізничній накладній.

Згідно з п. 4.1.12 договору, відповідач зобов'язаний повернути позивачеві залізничну цистерну власності позивача в технічно справному стані на станцію приписки (ст. Селещина) Південної залізниці або за реквізитами вказаними позивачем.

Позивач зазначає, що на підставі листа-заявки відповідача від 29.04.2015 № 221/СТ позивач відвантажив продукцію та надав послуги з оформлення та відвантаження продукції (скрапленою газу) залізничним транспортом по території України у залізничних цистернах позивача.

За накладною № 43355163 цистерни зі скрапленим газом № 50867340, № 50867225, № 50862077, № 50859107, що належать позивачу відправлено 05.05.2015 зі станції Селищина Південної залізниці на станцію Самаровка Придніпровскої залізниці на адресу ТОВ "Дніпрорегіонгаз" на відстань 282 км.

За накладною № 46973210 цистерну № 50867340, відповідно до календарного штемпеля залізниці, повернуто на станцію Селищина 17.06.2015, тобто з простроченням 24 доби.

За накладною № 46945366 цистерну № 50862077, відповідно до календарного штемпеля залізниці, повернуто на станцію Селищина 17.06.2015, тобто з простроченням 24 доби.

За накладною № 46766655 цистерни № 50867225 та № 50859107, відповідно до календарного штемпеля залізниці, повернуто на станцію Селищина 11.06.2015, тобто з простроченням 18 діб.

Відповідно до п. 5.5 договору, за перевищення термінів використання пропан-бутанових цистерн власності виконавця, замовник сплачує штраф у розмірі 500 грн. за кожну добу понаднормового використання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у добровільному порядку сплатив на користь відповідача 12000 грн. штрафу, що не заперечується представником позивача.

У вересні 2015 року ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Агенція інвестиційного менеджменту" про стягнення штрафу за перевищення термінів використання залізничних цистерн в розмірі 30000,00 грн.

Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач посилається на те, що перевищення терміну доставки цистерн сталося з вини Укрзалізниці, проте він (відповідач) добровільно сплатив позивачу 12000 грн. штрафу, розмір якого визначив у порядку п. 5.5 договору № 124/6-П/Б з надання послуг з переробки вуглеводної сировини від 27.02.2015, як добуток кількості днів прострочення (24 дня) та денної суми штрафу (500 грн.).

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками попередніх інстанцій про відмову у задоволенні вказаного позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неутойки.

Судами встановлено, що на виконання умов зазначеного договору, позивачем на підставі листа-заявки відповідача від 29.04.2015 № 221/СТ відвантажено продукцію та надано послуги з оформлення та відвантаження продукції (скрапленою газу) залізничним транспортом по території України в залізничних цистернах позивача.

За накладною № 43355163 цистерни зі скрапленим газом № 50867340, № 50867225, № 50862077, № 50859107, що належать позивачу відправлено 05.05.2015 зі станції Селищина Південної залізниці на станцію Самаровка Придніпровскої залізниці на адресу ТОВ "Дніпрорегіонгаз" на відстань 282 км.

За накладною № 46973210 цистерну № 50867340, відповідно до календарного штемпеля залізниці, повернуто на станцію Селищина 17.06.2015, тобто з простроченням 24 доби.

За накладною № 46945366 цистерну № 50862077, відповідно до календарного штемпеля залізниці, повернуто на станцію Селищина 17.06.2015, тобто з простроченням 24 доби.

За накладною № 46766655 цистерни № 50867225 та № 50859107, відповідно до календарного штемпеля залізниці, повернуто на станцію Селищина 11.06.2015, тобто з простроченням 18 діб.

Відповідно до п. 5.5 договору, за перевищення термінів використання пропан-бутанових цистерн власності виконавця, замовник сплачує штраф у розмірі 500 грн. за кожну добу понаднормового використання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив до стягнення 30000 грн., виходячи з такого розрахунку: 42000 (24 дня*2 цистерни*500 грн.+18 днів *2 цистерни*500 грн.) грн. - 12000,00 грн. (сплачені відповідачем). Розмір штрафу позивач множив кількість діб понаднормового використання на кількість цистерн, що суперечить умовам договору, оскільки сторони в договорі узгодили суму штрафу за перевищення використання цистерн за кожну добу.

Здійснивши перевірку розрахунку, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично правильним, оскільки відповідно до умов п.5.5 договору, відповідач повинен був сплатити позивачу 12000 грн. штрафу (24 доби*500 грн.).

Враховуючи, що 12000 грн. штрафу відповідач добровільно сплатив позивачу до звернення його з позовом до суду, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні даного позову.

Судами встановлено, що з умов договору не вбачається, що сума штрафу обраховується саме за кожну цистерну окремо. Сторонами у договорі погоджено між собою суму штрафу за перевищення термінів використання пропан-бутанових цистерн за кожну добу.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Суди дійшли до правильного висновку, що позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову.

Відповідно до частини 2 статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 у справі № 910/25424/15 Господарського суду міста Києва слід залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату - без задоволення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 у справі № 910/25424/15 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддяКорнілова Ж.О.
Судді:Овечкін В.Е.
Чернов Є.В.