номер провадження справи 29/23/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016 Справа № 908/1089/16

м. Запоріжжя

Позивач Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, код з ЄДР 37573068 (69105 м.Запоріжжя просп. Соборний, 206)

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя», код з ЄДР 32811573 (69037 м.Запоріжжя вул. 12 Квітня, 2)

про відшкодування збитків у звязку з невиконанням договору відповідального зберігання комунального майна м. Запоріжжя

Суддя В.А. Кричмаржевський

За участю представників:

- позивача ОСОБА_1

- відповідача не зявився

До господарського суду Запорізької області 21 квітня 2016 року звернувся Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» про стягнення збитків у розмірі 23.200,53 грн.

Згідно з ухвалою господарського суду від 25.04.2016р. порушено провадження у справі № 908/1089/16, судове засідання призначене на 23.05.2016р. о 10-00год.

В судовому засіданні, що відбулося 23.05.2016р., проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити. В обґрунтування своєї позиції посилається на порушення відповідачем умов договору відповідального зберігання комунального майна м. Запоріжжя від 30.09.2004р.

Відповідач процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суду не повідомив, у наданому письмовому відзиві проти позову не заперечив, але вказав про те, що позовні вимоги підлягають розгляду в межах справи № 908/487/16 про банкрутство відповідача - ТОВ «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя», код з ЄДР 32811573 (суддя Шевченко Т.М.), відповідно до ч.4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Частиною 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Але ж господарський суд Запорізької області і розглядає дану позовну заяву в суді, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство відповідача. Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачено, що такий спір повинен розглядатися саме в межах справи про банкрутство. Це не є процесуальним порушенням закону. Головне, щоб спір між сторонами був розглянутий на засадах законності, справедливості та розумності.

Про зазначене свідчить і судова практика Вищого господарського суду України.

З огляду на обмеженість розгляду справи визначеними законом процесуальними строками, достатність матеріалів справи для розгляду та прийняття відповідного рішення, судове засідання відбулося за відсутності відповідача, згідно зі статтею 75 ГПК України.

За клопотанням представника позивача судове засідання відбулось без застосування засобів фіксації.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

Установив:

Між Управлінням комунальної власності Запорізької міської ради (Власником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» (Зберігачем), 20 вересня 2004р. укладено договір відповідального зберігання комунального майна м.Запоріжжя, який в подальшому доповнено додатковою угодою № 1 від 21 вересня 2010р., за умовами якого позивач передав відповідачеві на безоплатне, відповідальне, без права розпорядження, зберігання індивідуально-визначене майно, що є комунальною власністю м.Запоріжжя, та розташоване за адресами: м.Запоріжжя вул. Ленська, 2-В, вул. Центральна, 9, згідно з додатками №1, №2, які є невідємною частиною цього Договору (п.1.1. Договору).

Додатковою угодою від 28.04.2011р. до договору відповідального зберігання комунального майна м.Запоріжжя від 30.09.2004р. внесено зміни в частині заміни власника майна на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Згідно з п. 2.1 Договору майно вважається переданим Зберігачу з моменту підписання сторонами даного Договору та акту прийому-передачі майна, визначеного у Додатках №№1 та 2.

У відповідності до п.3.1 строк закінчення договору відповідального зберігання визначається моментом предявлення власником письмової вимоги про повернення переданого на зберігання майна.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що договір вважається розірваним з часу повернення власнику майна за актом прийому-передачі.

Зберігач зобовязаний зберігати передане йому майно, як своє власне протягом строку, встановленого Договором та повинен його повернути за першою вимогою власника у стані, не гіршому ніж на момент передачі на зберігання.

Факт передачі майна відповідачеві підтверджується актом прийому-передачі від 20.09.2004р.

Позивачем на адресу відповідача направлялись листи №4734/01/01-07 від 14.12.2015р. та №0549/01/01-07 від 04.02.2016р. з вимогою повернути передане на зберігання йому майно, яке зазначене у додатках №1 та №2 до Договору відповідального зберігання від 30.09.2004р.

Але відповідач на запити не реагує, відповіді не надав, майно не повернув, чим порушив умови договору.

Таким чином між сторонами склалися господарські відносини.

Проаналізувавши цивільне та господарське законодавство, оцінивши надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Договірні зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Господарським та Цивільним кодексами України з урахуванням особливостей.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 2 статті 938 Цивільного кодексу України встановлено, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Статтями 950, 951, 953 Цивільного кодексу України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем. Зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідачем не було дотримано умов щодо належного виконання умов договору, зокрема, майно, перелік якого зазначений у матеріалах справи, не було повернуто позивачу, що призвело до виникнення збитків у розмірі - 23.200,53 грн.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною третьої вказаної статті збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання, або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, право або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання, або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» для настання відповідальності по відшкодуванню шкоди необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) шкоди (збитків); б) протиправної поведінки особи, що завдала шкоду; в) причинно-наслідкового звязку між шкодою і протиправною поведінкою особи, що її спричинила; г) вини.

У діях відповідача суд вбачає повний склад зазначеного правопорушення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також пояснення представника позивача і документи, додані до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведена належними документальними доказами правомірність заявленої до стягнення суми збитків з відповідача.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведений до суду з його вини.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

Вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійний футбольний клуб «Металург-Запоріжжя» (69037 м. Запоріжжя вул. 12 Квітня, 2, код з ЄДР - 32811573) на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105 м. Запоріжжя просп. Соборний, 206, код з ЄДР 37573068, р/р - 8540 в ГУ ДКСУ у м.Запоріжжі, МФО 813015) 23.200 (двадцять три тисячі двісті) грн. 53 коп. збитків, 1.378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.А. Кричмаржевський

Рішення підписано та оформлено згідно з вимогами статті 85 ГПК України 24.05.2016р.