ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.05.16р. Справа № 904/3068/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліас-Компані", м. Дніпропетровськ

до Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 721 878,14 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № б/н від 08.04.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 3/285 від 12.05.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аліас-Компані" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач) з вимогами про стягнення основного боргу у сумі 572428,40 грн, пені у сумі 124034,92 грн, 3% річних у сумі 10464,72 грн та інфляційних нарахувань у сумі 14950,10 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору на виконання робіт з технічного обслуговування внутрішньо будинкових електричних мереж № 2015/4/4, укладеного між сторонами 01.04.2015.

У судовому засіданні позивач надав до справи акт звірки взаємних розрахунків, підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх обґрунтованими, проте просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що виникнення заборгованості за договором зумовлене не предявленням позивачем жодних до нього вимог щодо сплати за виконані роботи у строки передбачені договором та на протязі всього терміну виконання робіт і після їх виконання. Після виконання робіт відповідачем для належного обслуговування житлового фонду було укладено низку договорів з іншими підрядними організаціями, які вимагали повної та своєчасної оплати за виконані послуги. Таким чином, на думку відповідача, стягнення з нього заборгованості може негативно вплинути на стан розрахункової дисципліни з іншими контрагентами, які на даний час здійснюють виконання поточних ремонтів та технічного обслуговування житлового фонду підприємства.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аліас-Компані" (далі виконавець, позивач) та Комунальним підприємством "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради (далі замовник, відповідач) було укладено договір на виконання робіт з технічного обслуговування внутрішньо будинкових електричних мереж № 2015/4/4 (далі договір), за умовами п.1.1. якого замовник доручає та зобов'язується оплатити виконавцю , а виконавець приймає на себе зобовязання безпосередньо або шляхом залучення на договірних засадах фізичних та юридичних осіб організувати і виконувати технічне обслуговування електричних мереж в будинках житлового фонду згідно переліку робіт/послуг (додаток №1) та згідно дислокації обслуговуючих будинків у відповідності до Правил утримання жилих будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу від 10.08.2004 №150.

Вартість робіт за цим договором визначається по статтях витрат на технічне обслуговування електричних мереж, згідно переліку робіт/послуг та їх вартості в межах діючого тарифу (п.2.1 договору).

У додатку № 1 до договору визначено перелік об'єктів для обслуговування, їх площа та вартість послуг з освітлення загального користування за місяць та підкачки води, що у загальній кількості складає 78491,05 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів кожного банківського дня, починаючи з 1 числа місяця, наступного за звітним, від фактично отриманих замовником на свій поточний рахунок платежів за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. До 05 числа місяця, наступного за звітним виконавець дає замовнику акти виконаних робіт (далі - акти) і рахунок на оплату. Замовник підписує акти, засвідчує підпис печаткою підприємств і у 3-денний термін повертає один примірник актів виконавцю. На підставі підписаних актів та рахунку виконавця, замовник здійснює остаточний розрахунок за виконані роботи протягом двадцяти днів з дати підписання.

На виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги на загальну суму 706419,45 грн, що підтверджується:

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 2 від 30.04.2015 на суму 78491,05 грн;

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 12 від 29.05.2015 на суму 78491,05 грн;

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 20 від 30.06.2015 на суму 78491,05 грн;

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 26 від 31.07.2015 на суму 78491,05 грн;

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 38 від 31.08.2015 на суму 78491,05 грн;

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 55 від 30.09.2015 на суму 78491,05 грн;

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 74 від 30.10.2015 на суму 78491,05 грн;

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 79 від 30.11.2015 на суму 78491,05 грн;

- актом здачі-приймання наданих послуг (надання послуг) № 95 від 30.11.2015 на суму 78491,05 грн.

В порушення умов договору відповідач оплату за надані позивачем послуги здійснив лише частково на суму 133991,05 грн, в результаті чого виникла заборгованість, яка складає 572428,40 грн, що до того ж підтверджена актом звірки взаєморозрахунків станом на квітень 20156 року підписаного обома сторонами та скріпленого печатками підприємств.

Наявна заборгованість відповідача перед позивачем і стала підставою для звернення останнього до суду з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем послуг відповідачу останнім не оспорений та отримання яких підтверджено матеріалами справи.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором в сумі 572428,40 грн.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 124034,92 грн суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки та відшкодовує заподіяні збитки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Суд, перевіривши розрахунок пені наданий позивачем за кожним актом окремо за загальний період з 21.05.2015 по 08.04.2016 на загальну суму 13228,35 грн, дійшов висновку про її вірність та обгрунтованіть.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за кожним актом окремо за загальний період з 21.05.2015 по 08.04.2016 у загальній сумі 901,44 грн та за інфляційні нарахування за аналогічний період у загальній сумі 941,79 грн, перевіривши які суд дійшов висновку про їх обгрунтованість.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо оплати наданих послуг, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Отже, згідно ст. 49 ГПК України, суд витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача у сумі 10828,17 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Жилсервіс-2" Дніпропетровської міської ради (м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, буд. 68, ідентифікаційний код 32350310) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліас-Компані" (м. Дніпропетровськ, вул. Шинна, буд. 22, ідентифікаційний код 39323999) основний борг у сумі 572428,40 грн, пеню у сумі 124034,92 грн, 3% річних у сумі 10464,72 грн, інфляційні нарахування у сумі 14950,10 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 10828,17 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19.05.2016.

Суддя В.Д. Воронько