РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/4909/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС»

до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний

промислово-інвестиційний банк»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

Національного банку України

про стягнення заборгованості в розмірі 11 910,46 дол. США, що еквівалентно 318 008,85 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Андрюк С.Я. (довіреність б/н від 14.09.2015);

від відповідача: Терещенко Т.М. (довіреність № 09-32/37 від 29.01.2016);

від третьої особи: не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

18.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» (далі - позивач) до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 11 910,46 дол. США, що еквівалентно 318 008,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 19.11.2015 між ним та відповідачем був укладений договір банківського рахунка № 20-2-18/2489 (далі - договір), згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався відкрити позивачу поточний рахунок та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування.

17.02.2016 позивач надав відповідачу для виконання платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 1, проте відповідач вказане платіжне доручення не виконав, пояснень щодо підстав його відхилення позивачу не надав.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача пеню за порушення строків виконання доручення в розмірі 11 910,46 дол. США, що еквівалентно 318 008,85 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2016 порушено провадження у справі № 910/4909/16 та призначено її розгляд на 04.04.2016, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Національний банк України (далі - третя особа).

04.04.2016 від представника позивача через загальний відділ діловодства суду надішли документи, витребувані ухвалою суду від 04.04.2016, для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні представники сторін надали суду пояснення щодо обставин справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), було відкладено на 25.04.2016.

20.04.2016 від представника позивача через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення та документи, витребувані ухвалою суду від 04.04.2016, для долучення до матеріалів справи.

25.04.2016 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи надав письмові пояснення, в яких зазначив, що ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені строки виконання банком доручення клієнта на переказ грошових коштів, а ст. 32 вказаного Закону - відповідальність за порушення банком зазначених строків, зокрема, у вигляді пені. Просив суд розглянути справу без його участі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, було відкладено на 16.05.2016.

12.05.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на відсутність у матеріалах справи договору № 21-0034-10 від 18.08.2010. Вважав відсутнім у спорі предмет доказування. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

16.05.2016 у судовому засіданні представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено, а також письмові пояснення щодо відсутності у нього можливості надати суду витребуваний ним договір № 21-0034-10 від 18.08.2010. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено. Проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 16.05.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

19.11.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» (далі - позивач або клієнт) та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - відповідач або банк) був укладений договір банківського рахунка № 20-2-18/2489 (далі - договір), згідно з умовами якого відповідач, на підставі заяви позивача, встановленої форми, зобов'язувався відкрити позивачу поточні(-ий) рахунки(-ок) в національній та/або іноземній(-их) валюті(-ах) (далі - поточні рахунки) та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії наданої відповідачу, тарифів, законодавства України.

З банківських виписок, сформованих 17.03.2016 та 05.05.2016, наданих представниками сторін, вбачається, що позивач має рахунок № 4904, відкритий у іноземній валюті USD (долар США), в ПАТ «Промінвестбанк» - банківській установі відповідача.

Відповідно до п. 1.4 договору, типові умови відкриття та обслуговування поточного рахунка, а також права і обов'язки сторін, встановлюються, зокрема, Загальними умовами надання банківських послуг юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, затвердженими рішенням Правління банку № 106/1 від 25.03.2011, з усіма наступними змінами та доповненнями (далі - Загальні умови).

Згідно з п. п. 10.1, 10.2 договору, цей договір становить правочин, зміст якого викладений у декількох документах, включаючи заяву про відкриття поточного рахунка, цей договір та Загальні умови. Загальні умови є невід'ємною часиною цього договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що банк надає послуги з дистанційного розрахункового обслуговування клієнта за допомогою Комплексу та всіх його каналів обслуговування, на підставі договору банківського рахунка відповідно до законодавства України, внутрішніх правил банку та Документації до Комплексу, та має право запроваджувати обов'язкові додаткові засоби/сервіси захисту.

Комплекс - сукупність технічних засобів та програмного забезпечення, впровадженого в банку, що дозволяють без відвідування клієнтом банку, за допомогою дистанційних каналів зв'язку, визначених в документації до Комплексу, та через портал, здійснювати операції за рахунками на підставі електронних документів клієнта, в тому числі виконувати створення а підписання електронних документів клієнта, а також отримувати банківські виписки а іншу довідкову інформацію за рахунками, а також отримувати інші послуги, передбачені в документації до Комплексу (розділ Поняття та визначення Загальних умов).

Відповідно до п. 4.3 договору, клієнт може здійснювати за допомогою Комплексу операції за рахунками на підставі електронних документів, включаючи створення, підписання та пересилання електронних документів, отримувати від банку банківські виписки та іншу інформацію про рух коштів за рахунками, а також отримувати інші послуги, передбачені документацією Комплексу (за текстом договору - Дистанційне обслуговування).

Згідно з положеннями Загальних умов (розділ Поняття та визначення) електронний документ - будь-який документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму за допомогою Комплексу.

А розрахункові документи - документи у паперовій або електронній формі, що містять доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунка платника на рахунок отримувача, зокрема, у формі платіжного доручення в іноземній валюті.

17.02.2016 позивач за допомогою системи дистанційного обслуговування клієнтів надав відповідачу електронне платіжне доручення на перерахування коштів з поточного рахунку позивача № 4904, а саме: платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 1 на суму 384 208,23 дол. США (далі - платіжне доручення № 1 від 17.02.2016).

Відповідач вищевказане платіжне доручення отримав 17.02.2016, про що свідчить відповідна відмітка відповідача на платіжному дорученні, проте не виконав його, грошові кошти не перерахував, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача № 4904 за 17.02.2016. Пояснень щодо підстав відхилення розрахункового документа позивачу не надав.

З метою досудового врегулювання спору, 23.02.2016 позивач направив на адресу відповідача повідомлення телеграфом з вимогою негайно усунути порушення банківського законодавства і прав позивача та виконати платіжне доручення № 1 від 17.02.2016, що підтверджується фіскальним чеком № 6605 від 23.02.2016 підприємства поштового зв'язку, копія якого долучена до матеріалів справи.

Вищевказане повідомлення було вручене відповідачу 24.02.2016, що підтверджується електронним повідомленням № 10219 від 24.02.2016, копія якого також наявна в матеріалах справи. Проте відповідач платіжне доручення № 1 від 17.02.2016 не виконав, відповіді на повідомлення не надав.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача пеню за порушення строків виконання доручення в розмірі 11 910,46 дол. США, що еквівалентно 318 008,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 7.1.2 ч. 7.1 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ч. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК України).

Часиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку позивача № 4904 за період з 01.01.2016 до 17.03.2016, копія якої наявна в матеріалах справи, залишок грошових коштів на вказаному рахунку позивача станом на 17.02.2016 складав 384 208,23 дол. США та не змінювався до 29.02.2016, а з 01.03.2016 зріс до 385 429,09 дол. США.

Таким чином, станом на день надання відповідачу платіжного доручення № 1 від 17.02.2016 для перерахування коштів з поточного рахунку позивача № 4904, залишок грошових коштів позивача на вказаному рахунку був достатнім для виконання зазначеного розрахункового документу.

Відповідач документів, що спростовують доводи позивача або підтверджують виконання ним платіжного доручення № 1 від 17.02.2016, суду не надав.

Частиною 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Пунктами 3.7, 3.8 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ № 216 від 28.07.2008, також закріплені право банку на повернення платнику його розрахункового документу та обов'язок банку повідомити платника про причини такого повернення.

Відповідач не надав суду доказів, які б підтвердили наявність обставин, що перешкоджали виконанню платіжного доручення № 1 від 17.02.2016, як то невідповідність розрахункового документу вимогам законодавства України та договору або відсутність грошових коштів на рахунку позивача тощо. А також не надав доказів, що свідчать про повернення вказаного розрахункового документу позивачу із зазначенням причини його повернення.

Згідно з ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що не виконавши платіжне доручення позивача № 1 від 17.02.2016 відповідач допустив порушення вимог чинного законодавства України та зобов'язань, взятих на себе згідно з умовами договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 роз'яснено, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Часиною 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку про те, що він виконаний вірно, із дотриманням вимог законодавства України та умов договору.

Відтак вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання доручення в розмірі 11 910,46 дол. США, що еквівалентно 318 008,85 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності предмету доказування в даній справі з огляду на відсутність в матеріалах справи договору № 21-0034-10 від 18.08.2010, суд відхиляє з наступних підстав.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач здійснює розрахункове обслуговування позивача за допомогою системи дистанційного обслуговування на підставі договору № 21-0034-10 від 18.08.2010, проте його копію до матеріалів справи не долучив. А у письмових поясненнях, поданих 16.05.2016, вказав, що підприємство позивача зареєстроване та знаходилось у м. Горлівка Донецької області, де залишилась значна частина документації, зокрема й договір № 21-0034-10 від 18.08.2010. У зв'язку з проведенням бойових дій на території вказаного міста позивач не має можливості вивезти свою документацію з колишнього місцезнаходження та надати суду копію вказаного договору.

Разом з тим, пунктом 4.1 договору банківського рахунка № 20-2-18/2489 від 19.11.2015, передбачено, що банк надає послуги з дистанційного розрахункового обслуговування клієнта на підставі саме договору банківського рахунка.

А пунктами 2.5, 3.2 Загальних умов відкриття та обслуговування поточного рахунка, які становлять додаток 1 до Загальних умов надання банківських послуг юридичним особам та фізичним особам-підприємцям та є невід'ємною частиною вищевказаного договору банківського рахунка, визначений строк виконання платіжного доручення клієнта, зокрема, й електронного.

Обов'язок відповідача щодо виконання розпоряджень позивача про перерахування грошових коштів з рахунка останнього виник на підставі договору банківського рахунка № 20-2-18/2489 від 19.11.2015, відтак саме цим договором врегульовані спірні правовідносини.

Дослідивши умови договору банківського рахунка № 20-2-18/2489 від 19.11.2015, суд дійшов висновку про те, що зазначений договір містить усі необхідні та достатні положення для вирішення даного спору.

Враховуючи викладене, суд вважає доводи відповідача спростованими, а вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 ГПК України встановлено, що у спорах, що виникають у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволені судом у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4 770,14 грн.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12, ідентифікаційний код 00039002) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» (84609, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Умова, буд. 1/1; ідентифікаційний код 33853132) пеню за порушення строків виконання доручення в розмірі 11 910,46 дол. США (одинадцять тисяч дев'ятсот десять дол. США 46 центів), що станом на 18.03.2016 за курсом НБУ становить 318 008,85 (триста вісімнадцять тисяч вісім гри 98 коп.); судовий збір у розмірі 4 770,14 грн (чотири тисячі сімсот сімдесят грн. 14 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 травня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань