КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 917/1264/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Рудченка С.Г.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 17.05.2016 року по справі №917/1264/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року

по справі №917/1264/15 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі Філії Полтавського РУ АТ "Банк "Фінанси та кредит"

про розірвання договору та стягнення 326 984,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628 звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі Філії Полтавського РУ АТ "Банк "Фінанси та кредит" про розірвання договору № 4/41099-08 на розрахунково-касове обслуговування від 18.01.2008; зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти в сумі 313 786, 24 грн., які обліковуються на розрахунковому рахунку №5101 АТ Банк "Фінанси та Кредит", на розрахунковий рахунок № 8194 ТВБВ № 10016/0200 філії - ПОУ АТ "Ощадбанк" МФО 331467, шляхом закінчення грошового переказу за платіжним дорученням № 379 від 18.05.2015; зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти в сумі 13 197,84 грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку №5101 АТ Банк "Фінанси та Кредит", на розрахунковий рахунок № 8194 ТВБВ № 10016/0200 філії - ПОУ АТ "Ощадбанк", МФО 331467, шляхом закінчення грошового переказу за платіжним дорученням № 380 від 18.05.2015.

24.07.2015р. через канцелярію Господарського суду Полтавської області представник відповідача подав заяву, в якій повідомив, що відокремленого підрозділу АТ Філії "Полтавське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" не існує. Філія "Полтавське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" припинила свою діяльність з 13.03.2015р. відповідно до наказу "Банк "Фінанси та кредит" від 25.12.2014 № 1025-о та виключена з переліку відокремлених структурних підрозділів Банку, що підтверджується витягом з ЄДР. Таким чином, справу необхідно направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва відповідно до ч.1 ст.17 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 30.07.2015р. матеріали справи №917/1264/15 надіслано до Господарського суду міста Києва за підсудністю.

10.09.2015р. через канцелярію Господарського суду міста Києва суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд розірвати Договір №4/41099-08 на розрахунково-касове обслуговування від 18 січня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (АТ Банк "Фінанси та Кредит"), в особі Філії Полтавського РУ АТ Банк "Фінанси та Кредит та Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628; зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії Полтавського РУАТ Банк "Фінанси та Кредит" перерахувати грошові кошти в сумі 328 511,64 грн., що обліковуються на розрахунковому рахунку №5101 АТ Банк "Фінанси та Кредит", на розрахунковий рахунок №8194 ТВБВ № 10016/0200 філії - ПОУ АТ "Ощадбанк", МФО 331467, шляхом закінчення грошового переказу за платіжним дорученням № 387 від 20.08.2015 року; зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії Полтавського РУАТ Банк "Фінанси та Кредит" перерахувати грошові кошти в сумі 13 197,84 грн., які обліковуються на розрахунковому рахунку №5101 АТ Банк "Фінанси та Кредит", на розрахунковий рахунок №8194 ТВБВ № 10016/0200 філії - ПОУ АТ "Ощадбанк", МФО 331467, шляхом закінчення грошового переказу за платіжним дорученням № 380 від 18.05.2015 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії Полтавського РУАТ Банк "Фінанси та Кредит" на користь Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2015р. у справі №917/1264/15 позов задоволено частково.

Розірвано договір № 4/41099-08 на розрахунково-касове обслуговування від 18.01.2008, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії Полтавського РУ АТ "Банк "Фінанси та кредит" та Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628.

Стягнуто з Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 до Державного бюджету України судовий збір у сумі 3 180,19 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 12.10.2015р., позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення вимог, відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, учасники процесу наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судові засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили. При цьому, від позивача надійшов до суду лист №01-06/494 від 18.04.2016р., в якому просить розглянути справу без їхньої участі.

Враховуючи зазначений вище лист та те, що неявка учасників процесу не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності останніх.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила наступне:

18.01.2008р. між сторонами був укладений договір №4/41099-08 на розрахунково-касове обслуговування (далі-Договір), відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 9980 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором (розрахунково-касове обслуговування валютних рахунків здійснюється згідно діючому законодавству України про валютне регулювання та нормативним актам Національного банку України).

У відповідності до п.2.1 Договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Відповідно до п.3.3.2 Договору банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом.

Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений час з 9:00 до 17:00 крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 Договору).

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє протягом невизначеного строку (п. 8.1 Договору).

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що даний договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством України.

Договір вважається розірваним через 20 (двадцять) днів після отримання іншою стороною даного повідомлення, якщо сторони не досягнуть домовленості про що-небудь інше.

Впродовж 5 днів після розірвання договору клієнт зобов'язується подати в банк заяву про переклад залишку засобів на розрахунковий рахунок клієнта, відкритий в іншому банку. Банк зобов'язується перевести залишок засобів на рахунок клієнта, згідно вказаній заяві, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання заяви.

Як свідчать матеріали справи, позивачем змінено вид товариства на тип, зокрема на публічне.

Так, згідно із п.1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 зазначено, що господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи.

Згідно із ст.5 та п.5 ч.2 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" зміна виду акціонерного товариства на тип, зокрема, із відкритого на публічне не є його реорганізацією.

В подальшому, сторонами було укладено додаткову угоду від 11.01.2013р. до Договору, якою вирішили доповнити додаток №1 до Договору пунктом 3.8 наступного змісту: «нарахування процентів на залишок коштів на рахунку - 10 %».

Дана додаткова угода до Договору діє з 11.01.2013р. до 11.04.2013р. (п.3 додаткової угоди).

Листом № 1930/110 від 25.06.2013р. відповідач повідомив позивача, що у зв'язку з реорганізацією філії "Придніпровське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит", з 19.08.2013р. позивачу будуть відкриті нові рахунки №5101 та №5101 замість старих №9980 та №9000.

Як стверджує позивач, відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо здійснення переказу коштів відповідно до умов Договору.

Так, позивач звернувся до відповідача з платіжними дорученнями № 380 від 18.05.2015 та № 387 від 20.08.2015 на переказ коштів, проте відповідач всупереч положенням Договору операції за розрахунковими документами не виконав, грошові кошти не перерахував.

Крім того, позивач звертався до відповідача із заявами про закриття поточного рахунку юридичної особи або поточного рахунку відокремленого підрозділу, в яких просив відповідача закрити поточний рахунок №5101 та залишок коштів перерахувати на рахунок №8194, відкритий у філії ТВБВ № 10016/0200 філії - ПОУ АТ "Ощадбанк", МФО 331467, а також закрити спеціальний рахунок № 5101 та залишок коштів перерахувати на рахунок № 8194, відкритий у філії ТВБВ № 10016/0200 філії - ПОУ АТ "Ощадбанк", МФО 331467.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо здійснення переказу коштів, просить суд зобов'язати відповідача виконати умови договору № 4/41099-08 на розрахунково-касове обслуговування від 18.01.2008 в частині здійснення переказу грошових коштів у розмірі 341 709, 48 грн. згідно платіжних доручень. Крім того, просить суд розірвати Договір № 4/41099-08 від 18.01.2008 на розрахунково-касове обслуговування.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення спірного Договору між сторонами відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Судова колегія проаналізувавши умови зазначеного Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором банківського рахунка.

Відповідно до ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно із ч.3 ст.1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України передбачено, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту (ч.1 ст.1089 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.1091 Цивільного кодексу України банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Згідно із п.8.1 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Пунктом 8.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону (ч.1 ст.1092 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 №612 було віднесено Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

У відповідності до ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 №171 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Фінанси та Кредит" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18.09.2015р. до 17.12.2015р. включно.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

У відповідності до п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно із п.п.3, 4 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Як вбачається з ч.1 та п.п.3, 4 ч.2 ст.37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" не має права здійснювати перерахування грошових коштів позивачу у спосіб або в іншому порядку, ніж у порядку задоволення вимог кредиторів, що визначений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи зазначені вище норми, у банку відсутні правові підстави для виконання вищезазначених платіжних доручень позивача у зв'язку зі здійсненням тимчасової адміністрації.

Крім того, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження та положення щодо порядку задоволення вимог кредиторів банку при тимчасовій адміністрації є імперативними і застосовуються навіть за умови подання платіжного документа до введення тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 06.10.2015 у справі №910/10060/15.

Посилання позивача на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2014р. у справі №910/9229/14, як на практику у відповідних спорах, судова колегія не приймаються до увагу, оскільки Вищим господарським судом України дану постанову було скасовано, а рішення суду першої інстанції від 23.06.2014р. залишено в силі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги щодо зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 341 709,48 грн. згідно платіжних доручень не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про розірвання Договору №4/41099-08 від 18.01.2008р. на розрахунково-касове обслуговування, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина 1 статті 1075 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвання договору банківського рахунка на вимогу клієнта у будь-який час.

Укладаючи Договір на розрахунково-касове обслуговування, позивач розраховував на належне виконання банком своїх зобов'язань за договором, у тому числі щодо своєчасного та повного виконання платіжних доручень позивача.

Судова колегія погоджується з доводами позивача про те, що безпідставне невиконання банком зазначених вище розрахункових документів до моменту здійснення в ньому тимчасової адміністрації є неналежним розрахунково-касовим обслуговуванням позивача та вважається істотним порушенням договору.

З огляду на викладене, позовні вимоги про розірвання Договору №4/41099-08 від 18.01.2008р. на розрахунково-касове обслуговування визнаються судовою колегією обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

При цьому, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат виходячи з наступного.

Згідно із ч.2 ст.44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подачі заяви про збільшення позовних вимог) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 218,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати. За подання позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати (1 218,00 грн.).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 вимоги про зобов'язання здійснити переказ грошових коштів носять майново-грошовий характер.

Як вбачається із заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач заявляє одну не майнову та дві майнові вимоги, а саме: про розірвання Договору №4/41099-08 на розрахунково-касове обслуговування та зобов'язання перерахувати на розрахунковий рахунок грошові кошти в сумі 328 511,64 грн. та 13 197,84 грн.

Проте, позивачем сплачено судовий збір лише в сумі 3 654,00 грн., а повинен був сплатити, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог та положення Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подачі заяви), 7 363,67 грн.

Відповідно до п.2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: - зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); - у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Враховуючи викладене та здійснивши перерахунок судового збору, судова колегія вважає, що підлягає стягненню з позивача в доход Державного бюджету України 3 709,67 грн. (7 363,67 грн. - 3 654,00 грн.), а не 3 180,19 грн. як зазначено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції не враховано положення ст.49 ГПК України, відповідно до яких стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи зазначені правові положення та те, що позовні вимоги задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1 218,00 грн. судового збору за немайнову вимогу.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року по справі №917/1264/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду м.Києва від 12.10.2015 року по справі №917/1264/15 змінити та викласти його резолютивну частину в наступній редакції:

„Позов задовольнити частково.

Розірвати договір №4/41099-08 на розрахунково-касове обслуговування від 18.01.2008, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, ідентифікаційний код 09807856) в особі Філії Полтавського РУ АТ "Банк "Фінанси та кредит" та Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628 (39617, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Горького, буд. 48/75, ідентифікаційний код 03351898).

Стягнути з Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 (39617, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Горького, буд. 48/75, ідентифікаційний код 03351898) до Державного бюджету України недоплачений судовий збір у сумі 3 709 (три тисячі сімсот дев'ять) грн. 67 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 (39617, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Горького, буд. 48/75, ідентифікаційний код 03351898) судовий збір за подачу позовної заяви у сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити».

3.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

4.Матеріали справи №917/1264/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Г. Рудченко

А.Г. Майданевич