Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

12 травня 2016 року Справа № 927/344/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальнустю "Агропромислове підприємство "Ресскі", , вул. Кривоноса, 41-А, м.Чернігів, 14000

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Правові ініціативи", , пр. Леніна, 27- Б, офіс 408, м. Харків 61072

Предмет спору: про усунення перешкод в користуванні майном

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача:. ОСОБА_1 представник, довіреність б/н від 11.05.2016;

від відповідача: не зявився.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислове підприємство «Ресскі» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Правові ініціативи» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом надання доступу до території Городнянського льонозаводу, демонтажу та вивезення такого майна, а також не чинити перешкод у таких діях у майбутньому та просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на території Городнянського льонозаводу, придбаного відповідачем, знаходиться багато рухомого майна і сировини, належного позивачу, що не було предметом торгів в рамках виконавчого провадження і відповідно не було придбано ТОВ «Правові ініціативи», але відповідач не дає доступу ТОВ «АПП «Ресскі» до нього. Оскільки виконавча служба зняла арешти на все майно позивача, він на законних підставах є власником цього майна та має намір забрати все це майно і використати його для здійснення підприємницької діяльності. Враховуючи те, що ТОВ «АПП «Ресскі» не має можливості провести інвентиризацію, демонтувати та вивезти майно, яке є його власністю, та здійснювати підприємницьку діяльність з її використанням, позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні належним йому майном.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 14.04.2016 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.05.2016 та зобовязано позивача надати письмові обґрунтування з належними доказами на їх підтвердження щодо сплати судового збору за одну вимогу немайнового характеру у призмі заявлених позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні майном, що знаходяться за трьома різними адресами, а саме: Чернігівська область, м. Городня, вул. Льонозаводська, 23, 23-а, 23-б, оскільки однорідність позовних вимог не звільняє від обов'язку сплати судового збору за кожну з них. У разі відсутності належних обґрунтувань і доказів сплатити судовий збір відповідно до вимог абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

У судове засідання зявилась уповноважена представник позивача.

Відповідач у судове засідання не зявився.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 14.04.2016, яка була направлена на юридичну адресу відповідача, повернулася до суду неврученою з відміткою поштового звязку «за закінченням терміну зберігання».

За приписами ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осібпідприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження вручена їм належним чином.

Пунктом 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі Постанова № 18) передбачено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник позивача не заперечувала проти розгляду справу за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до п. 2.3 Постанови № 18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка сторін у судове засідання обовязковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь у судових засіданнях, не надав суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи за відсутності відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Від представника позивача клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходило.

У судовому засіданні позивачем подано заяву від 12.05.2016 про те, що у провадженні господарського суду або іншого органу, які в межах своєї компетенції вирішують господарські спори, не має справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а також не має рішення цих органів з такого спору.

Крім того, позивачем подано письмове клопотання від 12.05.2016 про приєднання до матеріалів справи доказів доплати судового збору за інші однорідні вимоги по справі з доданими оригіналами квитанцій №0.0.549474792.1 від 11.05.2016 на суму 1378,00 грн та №0.0.549473847.1 від 11.05.2016 на суму 1378,00 грн. Як пояснила представник позивача, ТОВ «АПП «Ресскі» на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.04.2016 доплатило судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у призмі заявлених позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні майном, що знаходяться за трьома різними адресами, а саме: Чернігівська область, м. Городня, вул. Льонозаводська, 23, 23-а, 23-б, оскільки всі обєкти нерухомості за вказаними адресами купувались окремо і стояли на балансі як різні обєкти власності за різними адресами, а відтак, спірне майно знаходиться за різними адресами, тому і судовий збір доплачено за позовними вимогами щодо спірного майна по кожній адресі окремо.

Зазначені документи судом приєднано до матеріалів справи.

Представник позивача виклала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Щодо заявленого спірного майна у доданому до позовної заяви переліку, представник позивача пояснила, що, на її думку, всі зазначені у переліку найменування, крім сировини, є рухомим майном, оскільки і дороги, і труби, і незакінчене будівництво БТІ визначала саме як обєкти рухомого майна, тому його позивачем і включено до зазначеного переліку.

Крім того, представник додала, якщо б сторони дійшли згоди, то ТОВ «АПП «Ресскі» спірне майно відповідачу продало б або надало в оренду.

Представник зазначила, що відповідач не допускає ТОВ «АПП «Ресскі» на територію Городнянського льонозаводу і не надає можливості провести інвентаризацію та демонтаж майна.

Представник ТОВ «АПП «Ресскі» визнає, що користуватись майном на території Городняського льонозаводу позивач фактично не зможе, оскільки сам льонозавод знаходиться у власності відповідача, і земля, на якій він розташований, у орендні ТОВ «Правові ініціативи», а тому його метою, на досягнення якої направлені позовні вимоги, є саме вивезення майна.

На запитання суду про підстави звернення до суду з негаторним позовом до відповідача представник позивача пояснила, що, на її думку, спірне майно знаходиться у власності ТОВ «АПП «Ресскі», у відповідача воно лише тимчасово перебуває, тому позивач вважає, що витребовувати майно без попередньо проведеної інвентиризації не є доцільним, і просить суд усунути перешкоди у користуванні спірним майном шляхом його демонтажу та вивезення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши надані позивачем докази та оглянувши у судовому засіданні їх оригінали, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2002, 2004 роках ТОВ «АПП «Ресскі» придбало майно колишнього ВАТ «Городнянського льонозаводу», що знаходиться за адресою Чернігівська область, м. Городня, вул. Льонозаводська, 23, 23-а, 23-б.

Під час реалізації окремого майна ТОВ «АПП «Ресскі» в рамках зведеного виконавчого провадження №726а/1 ТОВ «Правові ініціативи» придбало нерухоме майно колишнього ВАТ «Городняського льонозаводу», належного вже ТОВ «АПП «Ресскі». Дана реалізація підтверджується Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 10.10.2011, в якому зазначено перелік нерухомості, яку продано відповідачу, та Протоколом про проведення прилюдних торгів №12/197/11/і-1 від 30.09.2011.

Крім того, відповідачем було придбано і частину рухомого майна, належного ТОВ «АПП «Ресскі», згідно Протоколів проведення аукціону №12/202/11/з-1 від 30.09.2011 та №12/242/11/1-а від 12.01.2012.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем було придбано лише обєкти нерухомості та окреме рухоме майно на території Городнянського льонозаводу, належного ТОВ «АПП «Ресскі», і навпаки, інженерні конструкції, деяке обладнання, сировина, які знаходились у придбаних відповідачем будівлях, на сьогоднішній день належать на праві власності позивачу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.12.2015 позовні вимоги ТОВ «АПП «Ресскі» до Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції про зняття арешту з майна та скасування оголошення заборони його відчуження задоволено частково та знято арешт з усього рухомого і нерухомого майна, належного ТОВ «Агропромислове підприємство «Ресскі», що накладений постановою державного виконавця Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ від 15.06.2010 про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.06.2010 №2-593/10 (ВП 19775834).

З листа Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ №1А/1 від 04.02.2016, направленого на імя Директора ТОВ «АПП «Ресскі», слідує, що згідно матеріалів виконавчого провадження відповідно до листа торгівельної організації ПП «СП Юстиція» від 07.06.2012 льонотреста (сировина) була знята з реалізації у звязку з відсутністю покупців. 11.02.2013 виконавче провадження було завершено на підставі п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, на території Городнянського льонозаводу має знаходитись майно, яке є предметом спору.

На підтвердження права власності позивачем надано суду лише оборотно-сальдову відомість по рахунку №10 на 01.04.2016, підписану директором ТОВ «АПП «Ресскі», щодо 302 найменувань майна, копію рішення Арбітражного суду від 22.03.2001 по справі 8/27 з мировою угодою від 21.03.2001 і актом приймання передачі майна від 02.04.2001 щодо 52 найменувань майна та акт опису і арешту майна від 15.01.2011 щодо сировини «льонотрести».

З вимогою надати доступ на територію Городнянського льонозаводу для проведення інвентиризації майна ТОВ «АПП «Ресскі» направляло на адресу відповідача листи від 22.12.2015 та від 27.12.2015.

Представник ТОВ «АПП «Ресскі» у судовому засіданні пояснила, що інвентиризація потрібна була позивачу лише для проведення звірки належного їм майна.

Однак, представників позивача на територію Городнянського льонозаводу відповідачем допущено не було, про що складено Акти від 28.12.2015 та від 22.02.2016, які підписані представниками сторін.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів ч. 1, 2 ,3 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Обєктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст. 179 Цивільного кодексу України).

Майном, згідно із ст. 190 Цивільним кодексом України, як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

За ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При негаторному позові, власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні. Права та інтереси власника можуть бути порушені і в тих випадках, коли майно не вибуває з його володіння, але треті особи створюють перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном. У таких випадках власник може захистити своє право власності від порушень (не пов'язаних із позбавленням права володіння) позовом, який у науці цивільного права називається негаторним (actio negatoria).

Формула негаторного позову має такий вигляд: власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були пов'язані з позбавленням права володіння.

Тобто негаторний позов - це позов володіючого власника до будь-якої особи про усунення перешкод, які вона створює у користуванні чи розпорядженні майном.

Негаторний позов характеризується такими ознаками:

1) на відміну від віндикаційного позову, власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні. Порушення права власності полягає найчастіше у тому, що треті особи створюють власникові певні перешкоди у користуванні належним йому майном (будинком, автомобілем, земельною ділянкою тощо), або внаслідок певних обставин власник не може фактично розпоряджатися належним йому за законом майном, маючи це майно у своєму володінні.

З негаторним позовом може звертатися як власник, так і титульний володілець, причому останній - як проти третіх осіб, так і проти власника. Наприклад, після укладення договору суборенди нежитлового приміщення власник не дозволяє суборендареві ним користуватися (вимкнув опалення, світло та ін.).

2) власник має право вимагати усунення порушення його прав, якщо дії третіх осіб мають неправомірний характер.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що прешкоджають йому належним чином користуватися і розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користуватися і розпоряджатися майном та факти, які підтвержують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

З огляду на викладене вбачається, що при негаторному позові, власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні. Однак, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач фактично не володіє спірним майном.

Станом на час звернення до суду майно знаходиться у володінні відповідача.

Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння, згідно якого власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна з чужого незаконного володіння це віндикаційний позов. Він застосовується в тих випадках, коли річ вибуває з законного володіння власника, суть його полягає в примусовому витребування майна з володіння, що є незаконним.

Позивачем за віндикаційним позовом можуть бути:

- неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів);

- титульний власник - особа, яка володіє майном за цивільно- правовими договорами (майнового найму, підряду, зберігання, застави), особи, які володіють майном на праві повного господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі передбачений законом.

Відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його в особи, яка не мала права його відчужувати), тобто володіє ним без відповідної правової підстави або коли такі підстави раніше були, а потім відпали (наприклад, після закінчення строку договору найму або схову).

Предметом віндикаційного позову становить вимого неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально - визначеного майна з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але у якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідачем у справах даної категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Обєктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

За нормами процесуального права предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Судом встановлено, що позовна вимога містить елементи двох різних способів захисту: усунення перешкод у користуванні майном за своєю правовою природою є негаторним позовом, вивезення і демонтаж майна - віндикаційним.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, підставами позову фактично є не те, що відповідач не давав можливості користуватись майном на території льонозаводу, а те, що він заважав звірити кількість майна та вивезти його, тобто фактично не віддавав це майно позивачу.

Спосіб реалізації вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні майном, зазначений останнім у виді «демонтажу та вивезення такого майна», не може бути способом усунення перешкод у користуванні майном у розумінні негаторного позову, натомість, має ознаки матеріально-правової складової предмету позову про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), однак, позивачем такий вираз застосовується саме як спосіб виконання, а не як самостійна вимога.

Щодо доводів позивача про недоцільність витребування майна з чужого незаконного володіння через необхідність попередньої інвентиризації, суд зазначає, що з огляду на викладене вище проведення такої інвентиризації за своєю правовою природою не є самостійним способом захисту щодо користування майном у призмі ст. 391 Цивільного кодексу України, а є лише звіркою та обліком його кількості (майна).

Таким чином, заявлений ТОВ «АПП «Ресскі» спосіб захисту за позовом, предметом і підставами якого є усунення перешкод у користуванні майном відповідно до норм статті 391 Цивільного кодексу України, не відповідає належному способу захисту за фактичних наявних правовідносин між сторонами, які мають ознаки спору, предметом і підставами якого є витребування майна з чужого незаконного володіння у відповідності до норм статті 387 Цивільного кодексу України.

Слід звернути увагу позивача на неможливість одночасного предявлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов це позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння).

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога ТОВ «АПП «Ресскі» про усунення перешкод у користуванні майном не відповідає встановленому способу захисту за фактичними обставинам справи.

За приписами ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст. 32-34 та 36 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не приймає надані позивачем документи, як належні докази набуття права власності на спірне майно, оскільки вони мають розрізнений характер, взагалі не надано технічної або іншої документації, за якими майно можна ідентифікувати, відсутні документи бухгалтерського обліку встановленого зразка, а в більшості випадків відсутні навіть первинні документи.

При цьому, суд не може прийняти як належний доказ права власності оборотно сальдову відомість по рахунку №10, оскільки цей документ складений одноособово зацікавленою особою та не у відповідності до правил бухгалтерського обліку, так, наприклад в оборотно сальдовій відомості по рахунку №10 (основні засоби) включені ТМЦ по інших рахункам №11 «Інші необоротні матеріальні активи» та №22 «Малоцінні та швидкозношувальні предмети» тощо.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «АПП «Ресскі» задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 22, 32-35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю

Повне рішення складено 17.05.2016.

Суддя В.В. Шморгун