РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа №910/4863/16

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз"
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про стягнення 798 696,88 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Волощук П.Ю. (дов. № 04/1198 від 06.04.2016 року)
від відповідача Пронюк В.Я. (дов. № 14-182 від 15.07.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12 травня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 798 696,88 грн., в тому числі 261 520,07 грн. пені, 63 510,54 грн. 3 % річних 473 666,27 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що свої зобов'язання за Договором на розподіл природного газу № 14-86-ТН від 30.01.2014 року в частині здійснення оплати вартості послуг з транспортування природного газу відповідач виконав несвоєчасно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року порушено провадження у справі № 910/4863/16, розгляд справи призначено на 21.04.2016 року.

19.04.2016 року представник відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення пені. У поданому відзиві відповідач зазначив, що не міг порушувати вимоги законодавства та вплинути на дію алгоритму розподілу коштів.

20.04.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.04.2016 року оголошено перерву до 12.05.2016 року.

11.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив.

У судовому засіданні 12.05.2016 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.05.2016 року проти позову заперечив, надав пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" (Газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Замовник) укладено Договір на розподіл природного газу № 14-86-ТН (надалі - Договір).

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Договору, Газорозподільне підприємство зобов'язується у лютому 2014 року надати Замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів Замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності Сторін. Замовник зобов'язується сплатити Газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами Договору.

За умовами пункту 3.1. Договору, договірні обсяги транспортування природного газу Замовника ГРМ визначаються в додатку №1 до Договору.

Згідно з пунктами 4.2. - 4.5. Договору, облік обсягів природного газу, що транспортується на умовах Договору, здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року N 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26 січня 2006 року за N 67/11941. Порядок обліку, порядок обмеження (припинення) транспортування природного газу, а також доступу представників Газорозподільного підприємства до газового обладнання і комерційних вузлів обліку природного газу може регулюватись технічною угодою між Газорозподільним підприємством, постачальником природного газу та споживачем. Обсяг протранспортованого природного газу визначається в пунктах призначення за допомогою комерційних вузлів обліку, визначених у додатку до Договору. У разі розташування комерційних вузлів обліку до пункту призначення витрати і втрати природного газу, які виникають від місця встановлення комерційного вузла обліку до пункту призначення, віднімаються від загального обсягу протранспортованого природного газу, визначеного за допомогою комерційних вузлів обліку. У разі розташування комерційних вузлів обліку після пункту призначення витрати і втрати природного газу, які виникають від пункту призначення до місця встановлення комерційного вузла обліку, додаються до загального обсягу протранспортованого газу, визначеного за допомогою комерційних вузлів обліку. На підставі результатів вимірювання комерційних вузлів обліку складаються місячні акти наданих послуг.

За умовами пунктів 5.3. - 5.7. Договору, розрахунковий період за Договором становить один місяць з 9-00 години першого дня місяця до 9-00 години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість послуг з транспортування природного газу ГРМ визначається як добуток тарифу на загальний обсяг протранспортованого природного газу, розрахованого на умовах, визначених у розділі IV Договору, та податку на додану вартість. Загальна сума Договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу ГРМ Газорозподільним підприємством Замовнику. Оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений Сторонами в Договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період Замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку, якщо Замовник є гарантованим постачальником, то Замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У разі виникнення в Замовника заборгованості з оплати послуг з транспортування природного газу ГРМ Сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, складають графік погашення заборгованості, який є додатком до Договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від Замовника за послуги з транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Замовника з найдавнішим строком її виникнення.

Згідно з Додатковою угодою № 3 від 03.12.2014 року до Договору, строк дії Договору в частині надання послуг встановлено до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання Замовником.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, за період з лютого 2014 року по грудень 2015 року включно позивачем надано послуги з транспортування природного газу, що підтверджується відповідними Актами наданих послуг: № 2-ТН від 28.02.2014 року на суму 6 464 074,21 грн., № 3-ТН від 31.03.2014 року на суму 4 536 578,98 грн., № 4-ТН від 30.04.2014 року на суму 63 464,66 грн., № 5-ТН від 31.05.2014 року на суму 34 342,63 грн., № 6-ТН від 30.06.2014 року на суму 28 379,30 грн., № 7-ТН від 31.07.2014 року на суму 20 161,98 грн., № 8-ТН від 31.08.2014 року на суму 16 276,56 грн., № 9-ТН від 30.09.2014 року на суму 21 519,08 грн., № 10-ТН від 31.10.2014 року на суму 1 510 458,42 грн., № 11-ТН від 30.11.2014 року на суму 5 559 254,32 грн., № 12-ТН від 31.12.2014 року на суму 6 917 777,65 грн., № 01-ТН від 31.01.2015 року на суму 7 032 653,16 грн., № 01.1-ТН від 31.01.2015 року на суму 22 920,40 грн., № 02-ТН від 28.02.2015 року на суму 6 341 098,37 грн., № 03-ТН від 31.03.2015 року на суму 4 840 859,28 грн., № 04-ТН від 30.04.2015 року на суму 2 139 482,11 грн., № 04.1-ТН від 19.05.2015 року на суму 61 884,00 грн., № 05-ТН від 31.05.2015 року на суму 35 861,78 грн., № 06-ТН від 30.06.2015 року на суму 24 689,24 грн., № 07-ТН від 31.07.2015 року на суму 20 706,34 грн., № 08-ТН від 31.08.2015 року на суму 17 315,80 грн., № 09-ТН від 30.09.2015 року на суму 20 891,16 грн., № 10-ТН від 31.10.2015 року на суму 4 528 028,39 грн., № 11-ТН від 30.11.2015 року на суму 8 662 712,93 грн., № 12-ТН від 31.12.2015 року на суму 12 560 544,29 грн.

При цьому, позивач зазначає, що відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг у встановлені Договором строки не виконував та допускав прострочення здійснення платежів, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на порушення відповідачем строків оплати послуг за Договором, просить стягнути з останнього 261 520,07 грн. пені, 63 510,54 грн. 3 % річних 473 666,27 грн. інфляційних втрат.

У поданому відзиві відповідач заперечував проти позову та зазначив, що не міг порушувати вимоги законодавства та вплинути на дію алгоритму розподілу коштів.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач обов'язку зі сплати грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктами 7.1. - 7.2.2. Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України. У разі невиконання своїх зобов'язань щодо обсягів транспортування природного газу ГРМ Газорозподільне підприємство зобов'язане виплатити Замовнику суму у розмірі вартості недотранспортованого природного газу. Газорозподільне підприємство несе відповідальність за майнову шкоду, заподіяну Замовнику або третім особам унаслідок обмеження (припинення) надходження природного газу в пунктах призначення, у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, умовами укладеного сторонами договору не передбачено відповідальності відповідача, як замовника, у вигляді сплати пені.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України за невиконання грошового зобов'язання. (пункт 2 постанови Пленуму).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми нарахованої пені.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені позивачу відмовлено, клопотання відповідача про зменшення суми пені задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, дослідивши контррозрахунок відповідача, суд дійшов висновку про те, що нарахована сума інфляційних втрат у розмірі 473 666,27 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 60 680,02 грн.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 60 680,02 грн. 3 % річних та 473 666,27 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" (54000, м. Миколаїв, вулиця Чигрина, будинок 159, ідентифікаційний код 05410263) 60 680 (шістдесят тисяч шістсот вісімдесят) грн. 02 коп. 3 % річних, 473 666 (чотириста сімдесят три тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 27 коп. інфляційних втрат, 8 015 (вісім тисяч п'ятнадцять) грн. 19 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.05.2016

Суддя С.В. Стасюк