РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа №910/3837/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ"

до 1) Державної казначейської служби України

2) Запорізької митниці ДФС

про стягнення 1 800,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Мартиневич А.Б. (довіреність № 92/8/08-70 від 14.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва до Державної казначейської служби України (відповідач), в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ" 1 800, 00 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішення та діями Запорізької митниці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 порушено провадження по справі № 910/3837/16, залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Запорізьку митницю ДФС та призначено розгляд справи на 24.03.2016.

24.03.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

24.03.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву.

Представники позивача, відповідача в судове засідання 24.03.2016 не з'явились.

В судове засідання 24.03.2016 з'явився представник третьої особи та заявив клопотання про залучення Запорізької митниці ДФС, яка є третьою особою у справі, до участі у справі як відповідача (співвідповідача), надав пояснення щодо заявленого клопотання, просив суд його задовольнити, а у разі задоволення клопотання - просив суд застосувати строк позовної давності.

Крім того, представник Запорізької митниці ДФС надав письмові заперечення на позовну заяву, у яких зазначив про пропуск строку позовної давності, а також про те, що дії митного органу про витребування висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини відповідають вимогам законодавства. Запорізькою митницею під час митного контролю та митного оформлення товарів, а саме під час винесення рішення про коригування митної вартості товарів, не завдано збитків ні особистим немайновим правам позивача, ні майну, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 залучено до участі у справі №910/3781/16 як відповідача 2 - Запорізьку митницю ДФС та відкладено розгляд справи на 12.04.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

25.03.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшли заперечення на позовну заяву.

28.03.2016 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, у яких відповідач 2 зазначив, що Запорізька митниця діяла відповідно до Митного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року, а отже правомірно, що виключає таку ознаку цивільного правопорушення як вина.

Представник позивача в судове засідання 12.04.2016 не з'явився, витребуваних документів не надав, проте, в матеріалах справи наявний супровідний лист за підписом Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ" Лаушкіна Ю.М., в якому останній просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, а у разі потреби участі представника позивача у судовому засіданні - здійснювати розгляд справи в режимі відеоконференції проведення якої доручити Господарському суду Запорізької області.

В судове засідання 12.04.2016 з'явився представник відповідача 2, надав суду пояснення щодо обставин справи та документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 розгляд справи відкладено на 12.05.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

26.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

29.04.2016 через канцелярію суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки, на думку відповідача 1 позивачем не надано достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували факт спричинення матеріальної шкоди, що суперечить вимогам ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.05.2016 представник відповідача 2 надав суду документи для долучення до матеріалів справи, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представники позивача та відповідача 1 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 12.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення відповідача 2, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.05.2010 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ" (покупець) та La.re.ter S.p.A, Italy (продавець) було укладено контракт № 10029/ІМ, відповідно до якого продавець зобов'язувався продати, а покупець придбати на умовах вказаного контракту товари (продукцію) згідно специфікацій та умов, зазначених у відповідних Додатках до даного Контракту.

На виконання умов Контракту в листопаді 2010 року La.re.ter S.p.A, Italy поставила Товариству з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» товар: «Труби з полівінілхлориду: напірні труби нПВХ: арт. 04797 EN 1452-2 тиск PN 16, товщина стінки 1,9 мм, зовн. діам. d25мм-234м; арт. 04832 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 3,0 мм, зовн. діам. d63мм-60м; арт. 04822 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 4,3 мм, зовн. діам. d90мм-186м; арт. 04825 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 4,2 мм, зовн. діам. d110мм-78 м; арт. 0049 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 5,4 мм, зовн. діам. d140мм-96м; арт. 0050 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 6,2 мм, зовн. діам. d160мм-42м; арт. 0053 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 8,6 мм, зовн. діам. d225мм-138м; арт. 04850 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 10,7 мм, зовн. діам. d280мм-12м; арт. 04746 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 2,0 мм, зовн. діам. d63мм-12м; арт. 04734 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 2,8 мм, зовн. діам. d90мм-48м; арт. 04737 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 2,7 мм, зовн. діам. d110мм-114м; арт. 04726 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 4,0 мм, зовн. діам. d160мм-18м; арт. 04717 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 5,5 мм, зовн. діам. d225мм-6м. використовується в пластикових водопроводах. Виробник «LA.RE.TER.S.p.A.».

При митному оформленні зазначеного товару до Запорізької митниці позивачем була подана вантажна митна декларація №112000010/2010/009175 від 10.11.2010 для митного оформлення товару.

Запорізька митниця при здійснені митного оформлення товару, виказала сумніви щодо заявленої митної вартості товару та на підставі п. 11 Порядку № 1766 витребувала від декларанта ряд додаткових документів для визначення митної вартості, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми-виробника товару; калькуляція фірми-виробника товару; інформація зовнішньоторгівельних організацій про вартість товару та/або сировини; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів за власним бажанням декларанта.

Зважаючи на вимоги митниці, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» надано лист ДП «Держзовнішінформ» від 19.11.2010 № 9/1798 щодо цінової експертизи труб з ПВХ, виробництва фірми La.re.ter S.p.A, Italy.

У вказаному листі зазначено, що вказані ціни відповідають цінам фірми-виробника за даних умов поставки. За змістом відповіді вбачається, що такого висновку Держзовнішінформ дійшов, зокрема, базуючись на відповіді самої фірми-виробника LA.RE.TER.S.p.A. (Італія).

22.11.2010 Запорізька митниця рішенням про коригування митної вартості товарів № 112000006/2010/002393/1 визначила митну вартість товару за методом № 6 (резервний) визначивши вартість за одиницю товару 2,5882 Євро на загальну суму 7547,16 Євро.

У зв'язку з наведеним, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ" звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці про визначення вартості товарів № 112000006/2010/002393/1 від 22.11.2010.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 у справі №2-а0870/4098/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2012, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» до Запорізької митниці про скасування рішення задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товарів № 112000006/2010/002393/1 від 22 листопада 2010 року.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці позивач понесені витрати на оплату експертного висновку ДП «Держзовнішінформ» у розмірі 1800,00 грн.

У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1800,00 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням та діями Запорізькою митниці.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Стаття 56 Конституція України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов'язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка (дії чи бездіяльність особи); шкода, завдана такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Як вбачається з матеріалів справи, Запорізькою митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

У зв'язку з вимогою Запорізької митниці про надання додаткових документів, позивач був вимушений замовити висновок у ДП «Держзовнішінформ» вартістю 1800,00 грн.

Факт понесення зазначених витрат підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком-фактурою № 9/00001798 від 17.11.2010, Актом № 9/00001798 здачі-прийняття робіт (надання послуг), випискою по рахунку позивача за період з 18.11.2010 по 18.11.2010 та листом ДП «Держзовнішінформ» від 19.11.2010 № 9/1798.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 у справі № 2а-0870/4098/11 встановлено, що позивачем було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли Запорізькій митниці визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (метод № 1). Однак, Запорізька митниця при здійснені митного оформлення товару, виказала сумніви щодо заявленої митної вартості товару та на підставі п. 11 Порядку № 1766 витребувала від декларанта ряд додаткових документів для визначення митної вартості, у зв'язку з чим позивачем і було замовлено висновок у ДП «Держзовнішінформ». Судом у справі № 2а-0870/4098/11 встановлено, що Запорізькою митницею не враховано, що об'єктивна неможливість подання всіх витребуваних ним документів у зв'язку з їх відсутністю у позивача, не може бути підставою для незастосування первинно заявленого позивачем методу визначення митної вартості товару.

Суд у справі № 2а-0870/4098/11 дійшов висновку, що відповідачем (Запорізькою митницею) порушено принцип послідовності застосування методів визначення митної вартості, що суперечить ст. 266 МК України, яка передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу; визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці № 112000006/2010/002393/1 від 22 листопада 2010 року.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено понесення матеріальної шкоди у розмірі 1800,00 грн. внаслідок неправомірних дій відповідача-2.

Однак, під час розгляду справи відповідачем-2 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа доповідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 у справі № 2а-0870/4098/11 набрала законної сили 06.11.2012 (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012, якого. Залишено без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 у справі № 2а-0870/4098/11).

Таким чином, враховуючи приписи ст. 261 ЦК України, з 06.11.2012 року розпочався перебіг позовної давності за спірним зобов'язанням, і 06.11.2015 р. строк позовної давності сплив.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 04.03.2016, що підтверджується відбитком печатки відділу канцелярії Господарського суду міста Києва, тобто після спливу строку позовної давності, що свідчить про пропущення позивачем строків позовної давності та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Не може бути підставою для захисту права за позовом, що заявлений з пропущенням строку позовної давності, непред'явлення заінтересованою особою позову навмисно або по необережності. Зазначена позиція наведена у постанові Вищого господарського суду від 19.11.2014 № 11/163/2011/5003.

Позивачем не наведено та матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження причин поважності пропуску позивачем строку позовної давності.

У рішенні від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Підсумовуючи все вищевикладене та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку що вимоги позивача є обґрунтованими, однак у зв'язку із поданням позову після спливу строку позовної давності та у зв'язку з не наведенням жодних причин поважності пропуску такого строку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" з позову, що є предметом розгляду у цій справі, судовий збір не справляється, а тому суд не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2016.

Суддя С.О. Турчин