ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016р. Справа № 914/760/16

За позовом:Золочівської місцевої прокуратури Львівської області, Львівська обл., м. Миколаїв в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації, Львівська обл., м. Миколаїв, Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів;
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Львівський обласний виробничий рибний комбінат», Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Рудники;
про:внесення змін до договору оренди землі від 04.12.2009р.
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від прокуратури:ОСОБА_1 прокурор (посвідчення №011184, дійсне до 24.10.2017р.);
від позивача-1:ОСОБА_2 представник (довіреність № 02-32/0-1184/3 від 31.03.2016р.);
від позивача-2:ОСОБА_3 представник (довіреність № 5/34-750/0/2-16-2 від 02.02.2016р.);
від відповідача:не зявився.

Прокурору та представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

18.03.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації (надалі Позивач-1), Львівської обласної державної адміністрації (надалі Позивач-2) до Публічного акціонерного товариства «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» (надалі Відповідач) про внесення змін до договору оренди землі від 04.12.2009р.

Ухвалою суду від 21.03.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 04.04.2016р. В судових засіданнях оголошувалася перерва до 25.04.2016р. та 16.05.2016р.

Прокурор в судове засідання зявився, заявлені прокуратурою позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що за результатами вивчення законності в сфері дотримання земельного законодавства, зокрема, щодо повноти та своєчасності сплати плати за землю, у т.ч. орендної плати нижче законодавчо встановленого розміру, прокуратурою встановлено, що 04.12.2009р. між Миколаївською районною державною адміністрацією та відповідачем укладено договір оренди землі, на підставі якого у строкове, платне володіння та користування відповідача було передано земельну ділянку площею 496,6 га, яка знаходиться території Рудниківської сільської ради Миколаївського району Львівської області, за межами населеного пункту (індексний кадастровий номер :03:000:0001). Згідно п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 1,25% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки водного фонду, 1,1% нормативної грошової оцінки інших відкритих земель та 1% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що становить 73508,38 грн. в рік. На думку прокурора, набрання 01.01.2011р. чинності ПК України, нормами якого закріплено, що розмір орендної плати не може бути меншим, ніж 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для приведення договору у відповідність до вимог законодавства, шляхом внесення до нього змін.

Представники позивачів в судове засідання зявилися, заявлені прокурором позовні вимоги з підтримали, просили суд позов задоволити повністю. Представником позивача-2 через канцелярію суду подано пояснення на доповнення до відзиву, в якому зазначає, що 01.07.2013р. набрав чинності ЗУ «Про аквакультуру», згідно прикінцевих положень якого ст. 51 Водного кодексу України викладено у новій редакції. Зокрема, ч. 4 ст. 51 Водного кодексу України визначено, що водні обєкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними ЗК України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Також зазначено, що повноваження щодо надання водних обєктів у користування на умовах оренди у межах населених пунктів належать сільським, селищним та міським радам, а за межами населених пунктів Раді міністрів АРК та обласним адміністраціям. Разом з тим, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» не регламентує питання розмежування повноважень між органами влади та органами місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками, а чітко розмежовує землі державної та комунальної власності. Так, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону передбачено, що у державній власності залишаються землі, зокрема, усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у пп. «а» п. 3 цього розділу. До діючих договорів, укладених до 01.07.2013р. та відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом. Оскільки згоди щодо внесення змін сторонами досягнуто в добровільному порядку не було, то спір підлягає вирішенню судом. Додаткова угода може бути укладена виключно між сторонами договору позивачем-1 та відповідачем.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив. В попередніх судових засідання представник відповідача проти позову заперечував. Заперечення відповідача зводилися до того, що позивач не звертався до орендаря з письмовою пропозицією про внесення змін до Договору та не направляв йому відповідних проектів для підписання, а тому відсутній предмет спору в даному випадку. Оскільки підставою укладення договору оренди землі являлося розпорядження РДА, то і для підписання додатковою угоди про внесення змін має бути прийняте відповідне розпорядження, якого немає, як і відсутнє рішення Миколаївської районної ради про зобовязання орендарів привести договори у відповідність до нових законів. ОСОБА_3 цього, прокурор подаючи позовну заяву не обґрунтував наявності у нього повноважень на підписання заяви та не обґрунтував з ким відповідач має укласти додаткову угоду про внесення змін. Більше того, на думку відповідача, Миколаївська РДА є неналежним позивачем у справі, оскільки згідно положень ЗК України, до повноважень районних адміністрацій не належить виділяти землі за цільовим призначенням для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів.

16.06.2016р. на електронну адресу суду відповідач направив клопотання б/н б/д, яким просить суд відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника у зв'язку з його хворобою.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, прийшов до висновку, що таке задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 3.9.2. Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Натомість, в клопотанні про відкладення розгляду справи відповідачем жодним чином не обґрунтовано неможливості забезпечення явки іншого представника чи адвоката в судове засідання та не зазначено в чому полягає неможливість розгляду справи без участі такого представника.

Більше того, ч.ч. 1, 3 ст. 69 ГПК України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Так як позовна заява у даній справі надійшла до суду 18.03.2016р., клопотання про продовження строку розгляду справи жодною зі сторін не подавалося, спір підлягає вирішенню в цьому судовому засіданні, адже господарський суд обмежений строком розгляду справи.

Заслухавши пояснення прокурора та представників позивачів, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2009р. між Миколаївською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» (Орендар) (найменування якого було змінене на ПАТ «Львівський обласний виробничий рибний комбінат») укладено договір оренди землі, зареєстрований у Миколаївському районному відділі ЛРФ ДП УДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.04.2010р. за № 01 (надалі Договір).

За умовами п. 1 Договору, орендодавець на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 03.12.2009р. №640 надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння та користування земельну ділянку землі водного фонду, інші відкриті землі, землі сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Рудниківської сільської ради Миколаївського району Львівської області, за межами населеного пункту (індексний номер ділянки :03:000:0001).

В оренду передається земельна ділянка площею 496,6 га, з яких: 424,9 га під ставками, 9,5 га болото, 9,6 га інші відкриті землі без рослинного покриву, 3,0 га господарські будівлі і двори, 4,0 га господарські шляхи і прогони, 18,0 га рілля, 6,0 га сіножаті, 21,6 га пасовище. Земельна ділянка передається в оренду разом з водними обєктами ставками. Цільове призначення земельної ділянки 434,4 га землі водного фонду; 9,6 га інші відкриті землі; 52,6 га землі сільськогосподарського призначення (п. 2, 4, 15 Договору).

Згідно п. 8 Договору, такий укладено на 45 років.

Пунктом 5, 9 Договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки 6448389,00 грн. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі у грошовій формі у розмірі 1,25% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки водного фонду, 1,1% нормативної грошової оцінки інших відкритих земель та 1% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що становить 73508,38 грн. в рік.

Так, положеннями п. 12 Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз в рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Зважаючи на введення в дію з 01.01.2011р. Податкового кодексу України, яким встановлено мінімальний розмір орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, прокурор просить внести відповідні зміни до укладеного між сторонами Договору.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги про внесення змін до Договору такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обовязковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п. 14.1.136 ст. 14 ПК України).

Згідно положень ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 14.1.125 ст. 14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Приписами п.п. 271.1., 271.1.1. ст. 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Пунктом 287.1. ст. 287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (п. 288.5 ст. 288 ПК України).

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 ПК.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України в своїй постанові від 03.03.2016р. № 3-476гс15-1.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, договір оренди землі був укладений між сторонами в 2009р., тобто ще до введення в дію Податкового кодексу України, відповідно розмір орендної плати становив менше 3% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.19. Постанови Пленуму ВГС України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що набрання 01.01.2011р. чинності ПК України (яким було встановлено мінімальний розмір орендної плати на рівні не меншому, ніж 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки) є правовою підставою для приведення умов договору у відповідність до вимог законодавства, у даному випадку до ПК України, а не як стверджує відповідач наявність відповідного розпорядження районної державної адміністрації та рішення районної ради.

В пункті 33 Договору сторони погодили, що зміна умов Договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується в судовому порядку.

За приписами ст. 30 ЗУ «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується у судовому порядку.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 ГК України визначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, в грудні 2015р. Миколаївська районна державна адміністрація зверталася до ПАТ «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» з листом №02-18/0-3326/3 від 17.12.2015р. про необхідність внесення змін до Договору, яким скерувала відповідачеві примірники додаткової угоди до Договору для підписання. Про факт одержання відповідачем вказаного листа з долученими примірниками додаткової угоди від 15.12.2015р. свідчить наявний в матеріалах справи лист ПАТ «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» вих. №524 від 30.12.2015р., зі змісту котрого слідує, що відповідач відмовився підписати додаткову угоду до Договору (про внесення змін в частині розміру орендної плати) з тих підстав, що на даний час розпорядження землями водного фонду за межами населених пунктів не відноситься до компетенції РДА, а тому не підписані проекти додаткових угод до договору повертаються РДА.

Також слід зазначити, що 19.04.2016р. Миколаївська РДА повторно зверталася до відповідача про необхідність внесення змін до Договору (в частині розміру орендної плати) та скеровувала відповідачу для підписання відповідні проекти додаткових угод до Договору, що підтверджується листом від 19.04.2016р. №02-22/0-1423/3 та поштовою квитанцією про відправлення такого листа.

Наведене свідчить про те, що позивачем-1 виконані передбачені Договором, ЗУ «Про оренду землі», ст. 188 ГК України вимоги щодо письмового звернення до орендаря про зміну умов Договору та надіслання примірників угод для підписання, що в свою чергу спростовує доводи відповідача про ненадіслання йому пропозиції про зміну умов Договору з долученими примірниками проектів додаткових угод.

Разом з тим, в пункті 1 резолютивної частини Рішення від 09.07.2002р. №15-рп-2002 (справа №1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) Конституційний Суд України вказав, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням субєктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до Договору оренди землі є виключно правом, а не обовязком орендодавця, тому у випадку недотримання ним вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обовязку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки, не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов Договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору, що в даному випадку і відбулося.

Встановивши наведені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про внесення змін до Договору оренди землі є нормативно та документально обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, однак частково, виходячи з наступного.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення Договору оренди землі), орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки ОСОБА_3 та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

Статтею 122 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на момент укладення Договору оренди землі) було визначено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Таким чином, діючи в межах наданих законом повноважень, Миколаївська районна державна адміністрації виступила орендодавцем за Договором оренди землі від 04.12.2009р.

За приписами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оренду землі» (в чинній редакції) зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відтак, право на звернення до суду з позовом про внесення змін в договір за загальним правилом виникає в однієї із сторін договору, яка вважає за необхідне змінити ті чи інші його положення.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою звернення заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури слугувало те, що в результаті вивчення законності у сфері дотримання земельного законодавства виявлено факт внесення відповідачем орендної плати нижче законодавчого та невжиття Миколаївською РДА як орендодавцем дієвих заходів щодо внесення змін до договору оренди землі від 04.12.2009р.

Отже, подання даного позову спрямоване на захист інтересів держави, порушення яких полягає у зменшенні доходної частини державного бюджету та захист яких неналежним чином здійснювала Миколаївська РДА.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Проте, всупереч наведеному, в позовній заяві прокурором жодним чином нормативно та документально не обґрунтовано в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави в особі позивача-2 Львівської обласної державної адміністрації, котрою в свою чергу не наведено переконливих аргументів її належності як позивача у даній справі. На думку суду, внесення змін до законодавчих актів в частині повноважень щодо передачі земель водного фонду на умовах оренди за межами населеного пункту, обласним державним адміністраціям після укладення в 2009р. договору оренди немає юридичного значення в даному випадку, оскільки право на ініціювання внесення змін до договору оренди наділена лише сторона, яка його підписала, якою Львівська обласна державна адміністрація не являлася.

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах позивача-2 Львівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь прокуратури Львівської області.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 29, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Внести зміни до укладеного між Миколаївською районною державною адміністрацією (81600, Львівська обл., м. Миколаїв, вул. В. Великого, 6; ) та Відкритим акціонерним товариством «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Львівський обласний виробничий рибний комбінат») (81642, Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Рудники, вул. Рибгоспна, 9; ) договору оренди землі від 04 грудня 2009 року, зареєстрованого у Миколаївському районному відділі ЛРФ ДП УДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.04.2010р. за № 01, шляхом викладення пункту 9 договору в наступній редакції:

« 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки для всіх категорій орендованих земель 255936,56 (двісті пятдесят пять тисяч девятсот тридцять шість грн. 56 коп.) в рік».

3. В задоволенні позовних вимог заявлених прокурором в інтересах Львівської обласної державної адміністрації відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Львівський обласний виробничий рибний комбінат» (81642, Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Рудники, вул. Рибгоспна, 9; ) на користь прокуратури Львівської області (р/р № 0774 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172, отримувач прокуратура Львівської області, ) 1378,00 грн. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.