ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 р. Справа № 917/378/16

За позовом Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, вул. Незалежності, 17, м. Миргород, 37600

до Публічного акціонерного товариства "Миргородський завод мінеральних вод", вул. Мінзаводська, 1, м. Миргород, 37600

про зобовязання укласти договір.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 05.04.2016 р. та 13.05.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

У судовому засіданні 05.04.2016 року було оголошено перерву до 13.05.2016 р. згідно ст.77 ГПК України, про що представники сторін були повідомлені під розписку (арк.126 справи).

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: розглядається позовна заява про зобов'язання ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод "() укласти з виконавчим комітетом Миргородської міської ради () договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Миргорода

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача підтримує відзив на позовну заяву №01-3/09/208 від 23.03.2016 р., згідно якого станом на момент звернення позивача з листом №589/01-35 від 23.07.2015 р. до відповідача із пропозицією підписати два примірники договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Миргород, об'єкт, що реконструювався, вже було прийнято в експлуатацію, а тому відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Як зазначає позивач, порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Миргорода затверджений рішенням Миргородської міської ради від 30 березня 2012 року № 75 "Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Миргорода".

Пункт 1.5 зазначеного Порядку передбачає, що пайова участь сплачується замовником на підставі договору, який укладається між виконавчим комітетом Миргородської міської ради та замовником, не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Позивач вказує, що на підставі заяви Публічного акціонерного товариства "Миргородський завод мінеральних вод" від 22.07.2013р. № 01-3/594, 16 серпня 2013 року виконавчим комітетом Миргородської міської ради прийнято рішення № 545 "Про дозвіл на реконструкцію головного виробничого корпусу", яким надано дозвіл ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод" на реконструкцію головного виробничого корпусу для збільшення потужностей за адресою: вул.Мінзаводська, 1, м. Миргород та зобов'язано забудовника заключити угоду з виконавчим комітетом міської ради на участь в інвестуванні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в розмірі 10 відсотків вартості реконструкції.

Листом від 06.03.2015р. ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод" повідомив виконавчий комітет міської ради про готовність об'єкта до експлуатації, а саме: "Реконструкція головного виробничого корпусу для збільшення виробничих потужностей за адресою: вул. Мінзаводська, 1, м. Миргород та надав копію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 03.03.2015р., в якій зазначена вартість реконструкції, яка становить 14755, 7 тис. гривень.

Листом від 20.03.2015р. № 01-25/721 виконавчий комітет міської ради нагадав ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод" про обов'язок укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Миргорода.

Листом від 31.03.2015р. № 01-3/09-345 ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод"повідомив, що враховуючи те, що виконавчий комітет міської ради звернувся до товариства з пропозицією укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Миргород після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, товариство відмовляється від укладення договору.

Як зазначає позивач, враховуючи те, що ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод" не звернувся до виконавчого комітету з пропозицією укласти договір вчасно, а саме, до введення в об'єкті експлуатацію, виконавчий комітет 23.07.2015 р. направив ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод" на підписання два проекти договору про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Миргорода з додатками до договору №1 та №2, які є його невід'ємними частинами. Пунктом 8 Додатку № 1 до договору передбачалось, що розмір пайової участі визначений за формулою, затвердженою п. 3.4 Порядку та становить 14755700х10%х0,8=1180456 грн.

З матеріалів справи слідує, що листом від 29.07.2015р. ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод" відмовився від підписання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Миргорода та повернув два проекти договору.

Відмова ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод" від підписання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Миргорода і стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

В ч. 2 ст.16 ЦК України та ч.2 ст.20 ГК України зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом.

Частиною другою ст. 16 ЦК України визначено способи захисту особою своїх цивільних прав та інтересів і передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частині 2 ст. 20 ГК України також зазначено яким шляхом захищаються права та законні інтереси суб'єкта господарювання і вміщено припис про можливість такого захисту й іншими способами, передбаченими законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 15, 20 ЦК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання відповідачем права позивача на укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

За таких обставин, чинне законодавство не встановлює такого способу захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи, який відповідав би заявленим позовним вимогам про зобов'язання ПАТ "Миргородський завод мінеральних вод "() укласти з виконавчим комітетом Миргородської міської ради () договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Миргорода, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування обраного позивачем способу захисту права і унеможливлює задоволення позову.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до приписів частини 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.11 замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Разом з цим, частиною дев'ятою наведеної норми цього Закону передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Пунктом 1.5 Порядку передбачено, що пайова участь сплачується замовником на підставі договору, який укладається між виконавчим комітетом Миргородської міської ради та замовником, не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Як встановлено судом, протягом 2014-2015 років, на підставі зареєстрованої 27.01.2014 року Інспекцією ДАБК у Полтавській області Декларації про початок виконання будівельних робіт за № ПТ 03 та у відповідності до розробленого ДП «Полтавадіпром'ясомолпром» Робочого проекту «Реконструкція головного виробничого корпусу для збільшення виробничих потужностей», для удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється. Відповідачем було проведено реконструкцію головного виробничого корпусу для збільшення виробничих потужностей. Реконструкція проводилась на території ПАТ «Миргородський завод мінеральних вод» (Полтавська обл., м. Миргород, вул. Мінзаводська, буд. 1) шляхом залучення до виконання робіт підрядних організації.

Після завершення виконання будівельних робіт Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області 03.03.2015 року було зареєстровано Декларацію ПАТ «Миргородський завод мінеральних вод» про готовність об'єкта до експлуатації №ПТ 99, а саме закінченого будівництвом об'єкту - Реконструкція головного виробничого корпусу для збільшення виробничих потужностей, за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Мінзаводська, 1. Тобто 03.03.2015 р., в силу правила п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461. прийнято об'єкт в експлуатацію.

Позивач звернувся до відповідача з заявою укласти договір лише 20.03.2015 року, тобто після введення об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію договір про пайову участь між сторонами укладений не був; на момент звернення позивача до відповідачів з пропозицією укласти такий договір об'єкт будівництва вже був прийнятий в експлуатацію.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та приписи частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", суд приходить до висновку, що укладання спірного договору про пайову участь у розвитку міста Миргород, після введення об'єкта будівництва в експлуатацію не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 18.05.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя