ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 911/1051/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Завод пластмас, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Господарчі товари, Київська обл.,

м. Бровари

про стягнення 12 566 грн. 66 коп.

Суддя Мальована Л.Я.

Представники сторін:

позивач ОСОБА_1 (дов. № б/н від 01.01.2016 р);

відповідач ОСОБА_2 (директор).

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 12 566 грн. 66 коп. заборгованості згідно договору поставки № 57 від 05.01.2015 року, укладеного між сторонами.

12.04.2016 року через загальний відділ суду представником позивача подана заява про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача: борг в сумі - 12 566 грн. 66 коп., інфляційні втрати 759 грн. 97 коп., 3 % річних 353 грн. 24 коп., пеня 5 974 грн. 39 коп., всього 21 032 грн. 26 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, подана заява підлягає задоволенню.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача визнав позов в частині стягнення боргу, щодо сплати трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені просив відмовити, посилаючись на важке фінансове становище підприємства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

05.01.2015 року між ПАТ «Завод пластмас» та ТОВ «Господарчі товари» було укладено договір поставки № 57, відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти і сплатити вироби з пластмас за цінами, в кількості, терміни і на умовах, що передбачені даним договором.

Відповідно до п. 4.1. договору оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на р/рахунок «Постачальника» за цінами згідно з накладними таким чином: 4.1.1. попередня оплата вартості товару в розмірі 20% перераховується протягом двох днів з моменту отримання «Покупцем» рахунку на сплату; 4.1.2. інша сума, що підлягає сплаті та становить 80 % вартості товару перераховується на протязі 21 календарного дня з моменту отримання товару покупцем.

На виконання вимог договору позивач поставив відповідачу товар за договором на суму 21 007 грн. 86 коп., що підтверджується видатковими накладними № 369 від 02.04.2015 року та № 370 від 02.04.2015 року, копії яких містяться в матеріалах справи, проте відповідач свої зобовязання щодо сплати коштів виконав частково, в звязку з чим за останнім обліковується заборгованість в сумі 12 566 грн. 66 коп., що визнається відповідачем.

Доказів сплати заборгованості суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 12 566 грн. 66 коп. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 759 грн. 97 коп. інфляційних втрат та 353 грн. 24 коп. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобовязання за договором, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 759 грн. 97 коп. інфляційних втрат та 353 грн. 24 коп. 3 % річних., які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору. Відповідач заперечує з підстав викладених вище. Заперечення відповідача судом до уваги не прийняті, оскільки передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ № 16/587-22/430 від 31.08.2011 року та інформаційному листі ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року.

Також позивачем заявлена до стягнення пеня в розмірі 5 974 грн. 39 коп.

Відповідно до п. 6.2. Договору у разі нездійснення сплати за товар в терміни, передбачені цим договором «Покупець» сплачує «Постачальнику» пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення зобовязання. Нарахування пені здійснюється протягом всього часу прострочення і не обмежується строком 6 місяців.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розяснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за не виконання або неналежне виконання грошових зобовязань від 29.04.1994 року № 02-5/293, пеня встановлена чинним законодавством або договором, підлягає сплаті за весь період часу, протягом якого не виконано грошове зобовязання з урахуванням 6-місячного строку позовної давності.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені встановив, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок пені в розмірі 5 974 грн. 39 коп. (за період з 23.04.2015 року по 29.03.2016 року) є арифметично невірним, оскільки позивачем нарахована пеня з порушенням граничного терміну, встановленого законодавством України (п. 6 ст. 232 ГК України), а також в порушення статтей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, у звязку з чим стягненню підлягає пеня за період з 23.04.2015 року по 23.10.2015 року в сумі 4 884 грн. 13 коп.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені в позові слід відмовити.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Господарчі товари» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 292, код 24886920) на користь Публічного акціонерного товариства «Завод пластмас» (04074, м. Київ, вул. Шахтарська, буд. 5, код 04593190) 12 566 (дванадцять тисяч пятсот шістдесят шість) грн. 66 коп. боргу, 353 (триста пятдесят три) грн. 24 коп. трьох відсотків річних, 759 (сімсот пятдесят девять) грн. 97 коп. інфляційних втрат, 4 884 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят чотири) грн. 13 коп. пені, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

В частині нарахованої пені відмовити повністю.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Суддя Л.Я. Мальована