ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р.Справа № 922/913/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фізична особа ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 18 663,22грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 805 від 15.05.2015р.

3-я особа - ОСОБА_1, особисто за паспортом

ВСТАНОВИВ:

Позивач, після зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу матеріальні збитки в розмірі 18 663,22грн., понесені позивачем під час страхового відшкодування, а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Позивач у призначене судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, що і було зроблено відповідачем. На підставі зазначеного вважає позовні вимоги в частині стягнення 18 663,22грн. безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1, заперечень стосовно предмету позову не надав, в судовому засіданні підтримав правову позицію відповідача.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, суд встановив наступне.

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивач, страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту 233031Га/14 від 25.09.2014р., відповідно до умов якого позивач зобов'язався компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.7, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати, згідно з п.24.3 та п. 24.4 договору в результаті настання страхового випадку.

Договір страхування укладено у відповідності з Правилами № 003 "Добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)". Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме: автомобіль марки "Lexus" RX350, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (п.1 договору).

02.08.2015р. на перехресті вул. Лафарга з вул. Салтівське шосе в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода (довідка № 69701880 а.с.22) внаслідок зіткнення автомобілів "ВАЗ 2107" реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем "Lexus" RX350, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб "Lexus" RX350, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту 233031Га/14 від 25.09.2014р., на підставі страхового акту № 1.003.15.11178/VESKO18287 від 26.08.2015р., а також зібраних документів було розраховано та виплачено позивачем страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 51 284,10грн.

Судом встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (відповідач) здійснило страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) на умовах та на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з 24.12.2014р. по 23.12.2015р., страховий поліс АІ/2049911 від 23.12.2014р. (а.с.78).

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 17.08.2015р. (а.с.23) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00грн.

Враховуючи наявність вини водія ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на норми ст.27 Закону України "Про страхування", позивач звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати шкоду завдану майну, що сталося в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та виплачену позивачем власнику транспортного засобу "Lexus" RX350, державний номер НОМЕР_1, на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту 233031Га/14 від 25.09.2014р. та страхового акту № 1.003.15.11178/VESKO18287 від 26.08.2015р.

Оскільки обсяг відповідальності відповідача, як страховика, що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених в процесі відновлення транспортного засобу та виходячи з обсягу пошкоджень, визначених позивачем відповідно до Акту огляду транспортного засобу від 06.08.2015р., відповідачем було замовлено відповідне авто-товарознавче дослідження.

Ззгідно із Звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 100/12/15 вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобілю "Lexus" RX350, державний номер НОМЕР_1 становить 31 336,78грн., а за вирахуванням франшизи в розмірі 1 000,00грн., передбаченої п.5 полісу страхування № АІ/2049911 від 23.12.2014р., страхове відшкодування складає 30 336,78грн.

29.01.2016р. відповідач платіжним дорученням № 839 перерахував грошові кошти в якості страхової виплати позивачу в розмірі 30 336,78грн. (а.с.81).

Дослідивши матеріали справи, судом вбачається, що позивач здійснив розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу "Lexus" RX350, державний номер НОМЕР_1 без врахування зносу деталей даного автомобіля, оскільки в розрахунках, наданих позивачем, коефіцієнт зносу (Еz) не застосовується (звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 52/08/15 від 06.08.2015р. , а.с.34).

Грошові кошти в розмірі 18 663,22грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача, є різницею між тією сумою, що була сплачена відповідачем на вимогу позивача, з вирахуванням суми ліміту відповідальності, зазначеним в полісі (1000грн.), і розрахованої з урахуванням зносу деталей, замінених в процесі відновлення транспортного засобу, та сумою шкоди, яка була розрахована та сплачена позивачем на користь власника транспортного засобу "Lexus" RX350, державний номер НОМЕР_1, без врахування зносу деталей даного автомобіля.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються як приписами Закону України "Про страхування", Правилами № 003 "Добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)", так і загальними нормами цивільного законодавства та спеціальними нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів".

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п. 2.1. ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обсяг відповідальності відповідача (страховика), що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності, встановлюється відповідно до норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним у полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

Таким чином, посилання позивача на те, що норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, ст. 29 цього Закону, не розповсюджуються на спірні правовідносини, а відповідач повинен сплачувати суму страхового відшкодування без врахування зносу деталей, оскільки саме такий порядок встановлений у договорі добровільного страхування КАСКО, суд вважає помилковими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2014р. № 6-49цс14, від 02.12.2015р. № 6-691цс15 та постанові Вищого господарського суду України від 09.02.2016р. № 922/4955/15).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору суд покладає на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 19.05.2016 р.

Суддя Т.А. Лавренюк