РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/6147/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-КОМЕРС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК МЕГА"

про стягнення грошових коштів

Суддя Дупляк О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача:Дубан Р.Я. (за довіреністю № 9 від 10.05.2016);
від відповідача:Дубровський В. Є. (за довіреністю № б/н від 12.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-КОМЕРС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК МЕГА" про стягнення грошових коштів за договором поставки № ЄК-205 від 10.08.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 розгляд справи відкладено на 16.05.2016, зобов'язано сторін скласти акт звірки взаєморозрахунків за договором поставки № ЄК-205 від 10.08.2015 за весь період дії договору та направити примірник такого акта на адресу один одного для погодження, докази чого надати суду.

В судове засідання 16.05.2016 представники сторін з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач заперечив проти розміру пені нарахованого позивачем на суму боргу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором поставки № ЄК-205 від 10.08.2015, в частині оплати поставленого товару.

Відповідач у своєму відзиві (вих. № б/н від 22.04.2016) заперечив проти розрахованого позивачем періоду нарахування пені, оскільки нарахування пені було здійснено позивачем без врахування положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У судовому засіданні 16.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 10.08.2015 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем було укладено договір поставки № ЄК - 205 (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві продукцію, визначену у п. 1.2. договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію за ціною, вказаною у видатковій накладній.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується передати продукцію, а покупець прийняти продукцію найменування, одиниці виміру та загальна кількість якої, є предметом поставки за цим договором, її часткове співвідношення визначаються та вказуються у видатковій накладній.

Згідно з п. 3.1. договору ціна товару, що передається у власність покупцеві вказується у видаткових накладних, які надаються постачальником для проведення оплати.

Оплата товару здійснюється за договірною ціною шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 - ти календарних днів з моменту отримання товару (п. 3.4. договору).

В пункті 6.2. договору сторони погодили, що за безпідставну відмову від оплати або несвоєчасну оплату переданої продукції покупець сплачує постачальнику пеню за кожен день прострочки від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Сплата пені не звільняє покупця від виконання договірних обов'язків.

При цьому, в разі прострочення оплати продукції більше ніж на один день переданої покупцеві, останній сплачує штраф у розмірі 5 % від вартості продукції від якої покупець відмовився або ухилився від оплати та компенсує суми інших штрафних санкцій, передбачених законодавством (п. 6.3. договору).

Згідно з п. 9.1. договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу в період з 12.08.2015 по 05.09.2015 включно товар обумовлений договором на загальну суму 909 596, 05 грн, що підтверджується видатковими накладними, товарно - транспортними накладними, довіреностями на отримання цінностей, копії яких наявні в матеріалах справи. Видаткові та товарно - транспортні накладні підписані як з боку постачальника так і з боку покупця та скріплені їх печатками.

Поставлений відповідачу товар був частково оплачений ним в період з 17.08.2015 по 22.12.2015 на загальну суму 527 658, 65 грн, що підтверджено платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи. Станом на момент подачі позову заборгованість у сумі 381 937, 40 грн (909 596, 05 - 527 658, 65 = 381 937, 40) відповідачем не сплачена. Відповідачем доказів на підтвердження зворотнього суду не надано. Сума основної заборгованості за договором представником відповідача не заперечується.

Представником позивача в судовому засіданні 16.05.2016 було надано суду оригінал акту звірки взаєморозрахунків сторін за період з 01.01.2015 по 05.05.2016, підписаний обома сторонами, згідно з яким сума боргу відповідача перед позивачем становить 381 937,40 грн.

Отже, предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення 381 937, 40 грн заборгованості за поставлений товар, 95 482, 45 грн пені за період прострочення з 08.09.2015 по 31.03.2016, 19 595, 14 грн інфляційних втрат за період з 08.09.2016 по 31.03.2016, 19 096, 87 грн 5 % штрафу за період з 08.09.2015 по 31.03.2016.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено договір поставки.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України).

Як встановлено судом, на виконання умов договору відповідачу був поставлений товар в кількості обумовленій договором, проте відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого товару в повному обсязі, у строк встановлений договором, не виконав, при цьому доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, з боку відповідача було допущено порушення умов договору, відповідно постачальник набув право вимагати оплати товару.

Судом ураховано, що поставлений позивачем відповідачу товар на загальну суму 909 596, 05 грн був прийнятий відповідачем без претензій щодо його якості, об'ємів і вартості, що свідчить про виникнення обов'язку у відповідача щодо його оплати в повному обсязі.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 381 937, 40 грн обґрунтована, підтверджується зібраними у справі доказами, відтак підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 19 595, 14 грн за загальний період з 08.09.2016 по 31.03.2016.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат визнається судом арифметично вірним, відповідно з відповідача підлягає стягненню за загальний період з 08.09.2016 по 31.03.2016 інфляційні втрати в сумі 19 595, 14 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України (далі за текстом - ГК України) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 6.2. договору за безпідставну відмову від оплати або несвоєчасну оплату переданої продукції покупець сплачує постачальнику пеню за кожен день прострочки від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату за загальний період з 08.09.2015 по 31.03.2016 та визнано арифметично невірним, оскільки розрахунок пені був здійснений позивачем без врахування положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

Судом здійснено перерахунок пені за кожною видатковою накладною окремо (№ ЄК - 00002241 від 02.09.2015 та № ЄК - 00002269 від 05.09.2015), з урахуванням здійснених 14.12.2015 та 22.12.2015 часткових оплат, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню за періоди з 08.09.2015 по 08.03.2016 та з 11.09.2015 по 11.03.2016 відповідно ( по двом видатковим накладним) пеня в сумі 91 804, 72 грн.

При здійснені перерахунку господарським судом пеня нараховувалася за періоди з 08.09.2015 по 13.12.2015 на суму 200 320, 90 грн (заборгованість за поставлений товар станом на 07.09.2015 по видатковій накладній № ЄК - 00002241 від 02.09.2015), з 15.12.2015 по 21.12.2015 на суму 185 320, 90 грн (заборгованість станом на 14.12.2015 з врахуванням здійсненої 14.12.2015 часткової оплати, по видатковій накладній № ЄК - 00002241 від 02.09.2015), з 23.12.2015 по 08.03.2016 грн на суму 150 320, 90 грн (заборгованість станом на 22.12.2015 з врахуванням здійсненої 22.12.2015 часткової оплати, по видатковій накладній № ЄК - 00002241 від 02.09.2015), з 11.09.2015 по 11.03.2016 на суму 231 616, 50 грн (заборгованість станом на 10.09.2015 по видатковій накладній № ЄК - 00002269 від 05.09.2015). Дати здійснення вказаних часткових оплат при нарахуванні судом пені не враховувалися.

Також у п. 6.3. договору сторони передбачили, що в разі прострочення оплати продукції більше ніж на один день переданої покупцеві, останній сплачує штраф у розмірі 5 % від вартості продукції від якої покупець відмовився або ухилився від оплати.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом перевірено розрахунок позивача в частині стягнення 5 % штрафу нарахованих на суму заборгованості відповідача за договором та визнано арифметично вірним, відповідно з відповідача підлягає стягненню 5 % штрафу за порушення строків оплати поставленого товару в сумі 19 096, 87 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню частково, судом задовольняються вимоги щодо стягнення: основного боргу в сумі 381 937, 40 грн, інфляційних втрат в сумі 19 595, 14 грн, пені в сумі 91 804, 72 грн та штрафу в сумі 19 096, 87 грн.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК МЕГА" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 37, КПІ 4030, корпус 28; ідентифікаційний код 37593864) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-КОМЕРС" (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Львівська, буд. 19; ідентифікаційний код 37059699) в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суму основного боргу в розмірі 381 937 (триста вісімдесят одна тисяча дев'ятсот тридцять сім) грн 40 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 19 595 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн 14 коп., суму пені в розмірі 91 804 (дев'яносто одна тисяча вісімсот чотири) грн 72 коп., суму штрафу в розмірі 19 096 (дев'ятнадцять тисяч дев'яносто шість) грн 87 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 7 686 (сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн 51 коп.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2016.

Суддя О.М. Дупляк