ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 травня 2016 р. справа № 903/282/16

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Сердюкова Аліна Олегівна

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (представник за дов. №19/26-116 від 01.12.2015р.)

відповідач: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області справу за позовом публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Ковельської філії ПАТ "Волиньобленерго" до квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський про стягнення 7 905,10 грн.

В судовому засіданні 17.05.2016 р. у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Волиньобленерго" в особі Ковельської філії ПАТ "Волиньобленерго" звернулося до господарського суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський про стягнення 7 905,10 грн., в тому числі 5433,84 грн пені, 1498,93 інфляційних втрат, 972,33 грн. - 3% річних, а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору №526-0016000 від 01.06.2005р. про постачання електричної енергії.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 26.04.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 17.05.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

16 травня 2016 року канцелярією господарського суду зареєстровано клопотання квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський №936 від 12.05.2016р. про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 40 % та проведення розгляду справи за відсутності представника КЕВ м. Володимир-Волинський.

Присутній в судовому засіданні представник позивача надавши суду витребувані останнім документи предявлені до відповідача позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити їх повністю поклавши при цьому на КЕВ м. Володимир-Волинський обовязок відшкодування ПАТ "Волиньобленерго" в особі Ковельської філії ПАТ "Волиньобленерго" понесених ним у звязку з поданням позову до суду судових витрат.

Відповідачем всупереч вимогам ухвали суду від 26.04.2016р. про порушення провадження у справі не було представлено суду письмових пояснень та інших витребуваних документів, компетентного представника в судове засідання квартирно-експлуатаційний відділ місто Володимир-Волинський не направило, хоча про день, час та місце розгляду справи в суді було повідомлене належним чином (зазначена ухвала направлялась на адресу відповідача: м. Володимир-Волинський, вул. Академіка Глушкова, 1, рекомендованою кореспонденцією та була вручена останньому 10 травня 2016р. про що свідчить відповідне поштове повідомлення (а.с. 37).

Проаналізувавши подані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази, беручи до уваги те, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, проте, не направив в судове засідання свого представника, не подав заперечень на позов, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами. Представник позивача в судовому засіданні з приводу розгляду справи за відсутності представника квартирно-експлуатаційний відділу місто Володимир-Волинський не заперечив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 червня 2005 року між Ковельською філією відкритого (на даний час публічного) акціонерного товариства "Волиньобленерго" та квартирно-експлуатаційним відділом місто Володимир-Волинський було укладено договір про постачання електричної енергії за №526-0016000 з додатками (а.с.7-12).

Згідно умов зазначеної угоди Ковельською філією публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" було взято на себе зобовязання щодо продажу електричної енергії для забезпечення потреб квартирно-експлуатаційного відділу місто Володимир-Волинський, а останнім, відповідно, зобовязання щодо оплати використаної (купленої) електричної енергії та здійснення інших повязаних з виконанням цієї угоди платежів.

Відповідно до п. 2.2.2., п. 2.2.3. договору №526-0016000 від 01.06.2005р. споживач зобовязується дотримуватись режиму споживання електричної енергії, оплачувати використану електричну енергію за умовами додатків №2 "Порядок розрахунків" та №3 "Порядок зняття показів засобів електричної енергії" (а.с.13-15).

Відповідно до додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору №526-0016000 від 01.06.2005р., розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. За дату оплати приймається дата списання коштів з рахунка споживача або дата внесення споживачем готівки в кассу банка. У випадку зазначення платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дати валютування, за дату оплати приймається дата валютування. За фактично спожиту електричну енергію постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом трьох операційних днів від дня отримання споживачем рахунку.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен календарний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. Обмеження споживача у постачанні електроенергії не звільняє його від сплати пені за кожен день прострочення терміну плати.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (п.1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Статтями 230, 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, відповідачу у відповідності до п. 4.2.1. договору №526-0016000 від 01.06.2005р., ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України та ст.ст. 549, 550 Цивільного кодексу України за прострочку здійснення належних розрахунків по оплаті спожитої активної електричної енергії було нараховано пеню, котра у відповідності до представлених господарському суду розрахунків склала 5433,84 грн.

Судом встановлено, що зазначену суму пені позивачем було нараховано за період прострочення платежів з 01.05.2015р. по 01.11.2015р.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення суми пені, перевіривши методику нарахування штрафних санкцій, суд вважає, що останні відповідають фактичним обставинам справи, підставні та підлягають до задоволення у визначеному позивачем розмірі.

При цьому судом було також взято до уваги, що в даному випадку сторони у п. 4.2.1. договору №526-0016000 від 01.06.2005р. встановили, що у разі порушення строків оплати електричної енергії відповідач сплачує позивачу відповідну пеню. Договір від 01.06.2005р. недійсним чи зміненим, зокрема, в частині пункту 4.2.1., не визнавався. Відповідач зобовязання щодо своєчасної оплати електричної енергії не виконав, тому сплата пені є його договірним зобовязанням.

Одночасно з цим суд засвідчує на тому, що у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен зясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру санкцій. При цьому, розмір, до якого підлягають зменшенню санкції, закон відносить на розсуд суду.

Положеннями п. 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність про порушення грошових зобовязань" визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

При цьому в п.п.п. 3.17.4 п.п. 3.17 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (п. 3 ст. 83 ГПК) господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на положення зазначених норм законодавства, враховуючи, що нараховані позивачем відповідачу штрафні санкції штраф на суму 5433,84 грн. є надмірно великими, а також враховуючи, що відповідач частково виконав зобов'язання по платі за надані послуги електропостачання по договору №526-0016000 від 01.06.2005р., господарський суд вважає за можливе зменшити нараховану КЕВ м. Володимир-Волинський суму штрафу 5433,84 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі пятдесяти відсотків від нарахованої суми, а саме 2716,92 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Згідно з долученими до справи розрахунками, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 1498,93 грн. збитків, завданих інфляційними процесами (за період з 01.05.2013р. по 01.04.2016р.), а також 972,33 грн. трьох процентів річних (за період з 01.05.2013р. по 01.04.2016р.) (а.с.25-30).

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Оскільки, спір до суду доведений з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. згідно ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 144, 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 527, 546, 549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу місто Володимир-Волинський (м. Володимир-Волинський, вул. Академіка Глушкова, 1, ) на користь публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" в особі Ковельської філії ПАТ "Волиньобленерго" (м. Ковель, вул. Грушевського, 56, ) 5 188,18 грн. (п'ять тисяч сто вісімдесят вісім гривень вісімнадцять копійок) з них: (2716,92 грн. пені, 1498,93 грн. інфляційних втрат, 972,33 грн. 3% річних) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через господарський суд Волинської області до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено

18.05.2016

Суддя І. О. Гарбар