ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р.Справа № 915/1997/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від ТОВ «Петрівна» - Черепенко О.Р. - за довіреністю;

від ТОВ «Гідромаш ЛТД» - Когін А.В. - за довіреністю;

від ТОВ «ЮТК Миколаїв» - не з'явився;

від ФОП ОСОБА_3 - не з'явився;

від ТОВ «Кворум-Нафта» - не з'явився;

від ТОВ «ШАННА» - не з'явився;

від ТОВ «Транс-Арт» - не з'явився;

від ТОВ «ПАНІ Інтерфірма» - не з'явився;

від ТОВ «Капітал Імідж Груп» - не з'явився;

від ФОП ОСОБА_5 - не з'явився;

від ФОП ОСОБА_6 - не з'явився;

від ФОП ОСОБА_7 - не з'явився;

від ФОП ОСОБА_8 - не з'явився;

від ОСОБА_9 - ОСОБА_2 - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівна»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 02 лютого 2016 року

по справі №915/1997/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівна»

до

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідромаш ЛТД»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТК Миколаїв»;

- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Кворум-Нафта»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАННА»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Арт»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАНІ Інтерфірма»;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Імідж Груп»

- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5;

- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6;

- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7;

- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідромаш ЛТД» фізична особа ОСОБА_9про усунення перешкод у користуванні майном

Сторони та третя особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 19.05.16р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

30.11.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівна» (надалі - позивач, ТОВ «Петрівна») звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Гідромаш ЛТД», ТОВ «ЮТК Миколаїв», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Кворум-Нафта», ТОВ «ШАННА», ТОВ «Транс-Арт», ТОВ «ПАНІ Інтерфірма», ТОВ «Капітал Імідж Груп», ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні майном ТОВ «Петрівна» шляхом виселення відповідачів та інших осіб, які не мають законних речових прав на нерухоме майно ТОВ «Петрівна», з нежитлових будівель за адресою: м.Миколаїв, АДРЕСА_1, які складаються з: старої контори літ.Б-1, виробничо-ремонтної майстерні літ. В-1, гаражу літ.В-3, В-4; гарячого цеху літ. Г1; цеху 3БВ літ. Д-1; гаражу літ. И-1; центрального складу літ. Є-1; прохідної літ. Ж-1; складу ПММ літ. З-1, огорожі та споруди № 9, 10, 11, 13, 14, І, та вселення власника ТОВ «Петрівна» до вказаних приміщень.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ТОВ «Петрівна» є законним власником вищезазначених нежитлових будівель. На виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 22.06.2010р. та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2010р. по справі №9/679/07-НР видано наказ про витребування у ФОП ОСОБА_9 на користь позивача нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1. Не будучи власником, в порушення приписів ст.761 ЦК України, ОСОБА_9 (орендодавець) передав в оренду ТОВ «Гідромаш ЛТД» (орендар) нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 згідно договору оренди № А-1 від 01.01.2013р. (в подальшому пролоногований), яке в свою чергу уклало договори суборенди з відповідачами. Відповідачі не мають правових підстав займати нежитлові будівлі за вищезазначеною адресою, оскільки договори оренди та суборенди є нікчемними в силу приписів ст.228 ЦК України. Незаконне перебування та здійснення господарської діяльності в нежитлових приміщеннях, належних позивачу на праві власності, позбавляє останнього права користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

З посиланням норми ст.ст.3, 11, 15, 16, 203, 204, 215, 216, 228, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.01.2016р. відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Петрівна» про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Ленінського ВДВС ММУЮ та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «Гідромаш ЛТД» - фізичну особу ОСОБА_9.

13.01.2016р. ТОВ «Кворум-Нафта» подало місцевому господарському суду письмові пояснення, в яких зазначило, що станом на дату порушення провадження по справі у ТОВ «Кворум-Нафта» відсутні діючі договори оренди (суборенди) щодо нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

02.02.2016р. ТОВ «Гідромаш ЛТД» подало суду першої інстанції письмові пояснення, в яких просило відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.02..2016р. (суддя Олейняш О.М.) відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.ч.1,3 ст.319, ч.1 ст.321, ст.391, ч.ч.1,2 ст.202, ст.ст.203,204,215, ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України, роз'яснення, які містяться у п.2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 та п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 та вмотивовано тим, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Проте позивач помилково стверджує про те, що договори оренди та суборенди нерухомого майна є нікчемними, у зв'язку з тим, що порушують публічний порядок, оскільки за змістом ст. 228 ЦК України вказані договори (оренди, суборенди) не можуть кваліфікуватись як правочини, які порушують публічний порядок, вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Будь-якої іншої норми закону, яка б свідчила про нікчемність вказаних договорів суду не наведено. Відтак, договори оренди та суборенди нерухомого майна за наявності підстав, передбачених законом, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними (оспорювані правочини). Предметом даної справи не є питання недійсності договорів оренди та суборенди нерухомого майна. Позивачем не подано суду доказів визнання вищевказаних договорів недійсними.

Також місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні з посиланням на приписи ч.3 ст.21, ст.84 ГПК України зазначив про те, що по даній справі ТОВ «Петрівна» також пред'явлено позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення не лише відповідачів, а й інших осіб. Позовні вимоги підлягають задоволенню у випадку порушення відповідачем (-ами) прав позивача. Таким чином, відповідачі у даній справі не можуть бути зобов'язані за даним позовом в частині позовної вимоги про виселення будь-яких інших осіб з нежитлового приміщення.

Не погодившись з рішенням суду від 02.02.2016р., ТОВ «Петрівна» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що при прийнятті рішення судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, рішення підлягає скасуванню з наступних підстав:

- порушення норм ст.43 ГПК України полягає в тому, що вирішуючи спір у справі суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам, поясненням, які були представлені сторонами у справі;

- судом при вирішені спору безпідставно не було враховано, що ТОВ «Петрівна» є єдиним власником майна: 523/1000 нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1; факт порушення права власності ТОВ «Петрівна» встановлено рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.06.2010р. у справі №9/679/07-НР, яким витребувано у ФОП ОСОБА_9 нежитлові будівлі за вищезазначеною адресою;

- матеріали справи та надані представником позивача докази свідчать про недоведеність обставин щодо укладення договорів оренди. В матеріалах справи наявний лист ТОВ «Кворум-Нафта» про відсутність укладених договорів оренди (суборенди) щодо нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

- судом без достатніх правових підстав не було враховано твердження позивача щодо того, що договір суборенди (договір №А-2 від 01.01.2012р.) укладено раніше договору оренди (договір № А-1 від 01.01.2013р.), що суперечить законодавству;

- обставини щодо того, що відповідачі на день розгляду справи займають приміщення на підставі договорів є хибними та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки в судовому засіданні відповідач - ФОП ОСОБА_8 вказував зворотнє, що приміщення не займає, договорів не підписував, а ТОВ «Кворум-Нафта» про відсутність договорів зазначив в своєму листі від 13.01.2016р. № 933/16, який наявний в матеріалах справи;

- укладення договору оренди А-І від 01.01.2013р. між ОСОБА_9 (орендодавець) та ТОВ «Гідромаш ЛТД» (орендар) та договорів суборенди № А-2 від 01.01.2012р.; №А-29 від 01.01.2013р.; №А-42 від 08.01.2013р.;№А-35 від 01.02.2013р.; №А-21 від 01.03.2013р; №А-30 від 15.04.2013р; №А-44 від 01.05.2013р; №А-53 від 01.05.2013р; №А-55 від 01.08.2013р.;№А-56 від 01.09.2013р; №А-57 від 01.10.2013р. суперечить самій правовій природі орендних правовідносин, оскільки в даному випадку власник майна ТОВ «Петрівна» не здійснював правомочностей щодо розпорядження своїм майном, а саме надання 523/1000 нежитлових будівель за адресою: м. Миколаїв, АДРЕСА_1 будь-якій юридичній або фізичній особі в оренду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.02.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

29.03.2016р. ОСОБА_9 подав суду апеляційної інстанції клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішеннями суду у справі №814/245/16 за позовом ОСОБА_9 до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_12 та третьої особи, без самостійних вимог ТОВ «Петрівна» про визнання рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївського міського управління юстиції протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, у задоволенні якого у судовому засіданні 29.03.2016р. колегією суддів відмовлено з підстав недоведеності заявником обставини неможливості розгляду справи №915/1997/15 до розгляду справи №814/245/16.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Гідромаш ЛТД» та ОСОБА_9 заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

ТОВ «ЮТК Миколаїв», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Кворум-Нафта», ТОВ «ШАННА», ТОВ «Транс-Арт», ТОВ «ПАНІ Інтерфірма», ТОВ «Капітал Імідж Груп», ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 своїх представників в засідання суду не направили.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що 30.08.2010р. на виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 22.06.2010р. та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2010р. по справі №9/679/07-НР видано наказ про витребування у фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівна», 523/1000 нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1, які складаються з: старої контори літ. Б-1; виробничо-ремонтної майстерні літ. В-1; гаражу літ. В З, В 4; гарячого цеху літ. Г 1; цеху ЗБВ літ. Д-1; центрального складу літ. Є-1; прохідної літ. Ж-1; складу ПММ літ. 3-1; гаражу літ. И-1; огорожі та споруди № 9, 10, 11, 13, 14, I.

Постановою державного виконавця Ленінського Відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 18.05.2013р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу №9/679/07-НР від 30.08.2010р. (том І, арк. 42).

12.12.2013р. державним виконавцем Ленінського Відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції виходом за адресою, вказаною у виконавчому провадженні встановлено, що на території спірного об'єкту на підставі договорів оренди та суборенди знаходяться та здійснюють підприємницьку діяльність треті особи, які не звільняють приміщення, що унеможливлює виконання рішення у зв'язку із тим, що дані приміщення боржнику не належать.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25.07.2013р. по справі №2/489/1709/13 за позовом ОСОБА_9 до ТОВ «Петрівна» за участю третіх осіб ВАТ по виробництву продовольчих товарів «Нектар», ТзОВ «Лама-Т», ТзОВ «Агроюг-Миколаїв» про визнання права власності на 523/1000 частки майна (нежитлові приміщення), розташованого за адресою: м.Миколаїв, АДРЕСА_1, в позові відмовлено, оскільки відсутні підстави для визнання за позивачем ОСОБА_9 в судовому порядку права власності на спірні нежитлові приміщення, право власності на які ним набуто у відповідності до закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції в Миколаївській області від 11.09.2013р. №5767197 відмовлено ОСОБА_13 у державній реєстрації права власності, форма власності приватна, на нежитловий об'єкт розмір частки 1/1 за адресою: АДРЕСА_1.

Наразі право власності на нерухоме майно - 523/1000 нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1, які складаються з: старої контори літ.Б-1, виробничо-ремонтної майстерні літ. В-1, гаражу літ.В-3, В-4; гарячого цеху літ. Г1; цеху 3БВ літ. Д-1; гаражу літ. И-1; центрального складу літ. Є-1; прохідної літ. Ж-1; складу ПММ літ. З-1, огорожі та споруди № 9, 10, 11, 13, 14, І. зареєстровано за ТОВ «Петрівна», що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 25.11.2015р. №48378125 (право власності зареєстроване на підставі ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.03.2009р. по справі №11/95/09).

01.01.2013р. між ОСОБА_9 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гідромаш ЛТД» (Орендар) було укладено договір оренди №А-1, відповідно до умов якого Орендодавець зобов'язується передати в Орендарю в тимчасове користування нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 Б-1 заг. площею 125, 2 кв. м., В-1 заг. площею 864, 6 кв. м.; В З заг. площею 377, 0 кв. м., Г-1 заг. площею 217, 8 кв. м.; літ. Д-1 заг. площею 228 кв. м.; Е-1 заг. площею 368, 0 кв. м.; Ж-1 заг. площею 5, 4 кв. м.; 3-1 заг. площею 45, 8 кв. м.; И-1 заг. площею 26, 6 кв. м.; № 19-12 огорожа, № 13-17, I споруди та замощення для використання під офіс, складські приміщення (п.1.1.Договору).

01.01.2013р., на виконання умов договору між ОСОБА_9 та ТОВ «Гідромаш ЛТД» був складений акт прийому-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого ТОВ «Гідромаш ЛТД» прийняло нежитлове приміщення, що є предметом договору оренди №А-1 від 01.01.2013р.

За проміжок часу з 01.01.2012р. по 01.10.2013р. ТОВ «Гідромаш ЛТД» уклало договори суборенди нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м.Миколаїв, АДРЕСА_1 з ТОВ «ЮТК Миколаїв», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Кворум-Нафта», ТОВ «ШАННА», ТОВ «Транс-Арт», ТОВ «ПАНІ Інтерфірма», ТОВ «Капітал Імідж Груп», ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, а саме:

- договір суборенди №А-2 від 01.01.2012р. з урахуванням додаткової угоди №1 від 02.01.2013р. укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТК Миколаїв»

- договір суборенди №А-29 від 01.01.2013 року з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, об'єкти суборенди - літера Е-1, загальною площею 240кв.м.; літера В-1, загальною площею 100кв.м.;

- договір суборенди №А-42 від 08.01.2013р. з Товаристом з обмеженою відповідальністю «Кворум-Нафта», об'єкт суборенди - замощення літера І - загальною площею 300кв.м.;

- договір суборенди №А-35 від 01.02.2013р. з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, об'єкт суборенди - літера В-1 - загальною площею 50кв.м.;

- договір суборенди №А-21 від 01.03.2013р. з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, об'єкт суборенди - літера В-1 загальною площею 78кв.м;

- договір суборенди №А-30 від 15.04.2013р. з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, об'єкт суборенди - літера І, загальною площею 50кв.м.;

- договір суборенди №А-44 від 01.05.2013р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шанна», об'єкт суборенди - літера Е-1, загальною площею 40кв.м.;

- договір суборенди №А-53 від 01.05.2013р. укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Арт», об'єкт суборенди - літера І, загальною площею 300кв.м.;

- договір суборенди №А-55 від 01.08.2013р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «Пані Інтерфірма», об'єкт суборенди - літера Б-1, загальною площею 1000кв.м.;

- договір суборенди №А-56 від 01.09.2013р. з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, об'єкт суборенди - літера І, загальною площею 300кв.м.;

- договір суборенди №А-57 від 01.10.2013р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал Імідж Груп», об'єкт суборенди - літера Г-1, загальною площею 260кв.м.; літера І 40кв.м.

Договори суборенди є ідентичними, відповідно до умов пунктів 4.1, 4.2 яких договори вступають в силу з дня їх підписання сторонами та діють протягом одного календарного року. Якщо після закінчення цього строку жодна із сторін не заявить про розірвання, договір вважається пролонгованим на той же строк й на тих же умовах.

До кожного з вищезазначених договорів суборенди сторонами складено акти приймання-передачі нерухомого майна, що є предметом договорів суборенди.

В обґрунтування позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення відповідачів та інших осіб з нежитлових будівель та вселення власника майна ТОВ «Петрівна» посилалось на те, що у відповідачів відсутні правові підстави для зайняття нежитлових будівель, оскільки договори оренди та суборенди є нікчемними в силу приписів ст.228 ЦК України, позов підлягає задоволенні на підставі ст.391 ЦК України.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Петрівна» з огляду наступного.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.317, ч.ч.1,3 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України).

У своїй позовній заяві ТОВ «Пертівна» посилається на нікчемність правочинів (договорів оренди та суборенди) в силу приписів ст.228 ЦК України.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про помилковість тверджень позивача щодо того, що договори оренди та суборенди нерухомого майна є нікчемними, у зв'язку з тим, що порушують публічний порядок, оскільки за змістом ст. 228 ЦК України вказані договори (оренди, суборенди) не можуть кваліфікуватись як правочини, які порушують публічний порядок, вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Будь-якої іншої норми закону, яка б свідчила про нікчемність вказаних договорів суду не наведено. Відтак, договори оренди та суборенди нерухомого майна за наявності підстав, передбачених законом, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними (оспорювані правочини).

Звертаючись до суду з позовом по даній справі ТОВ «Петрівна» не порушувало питання про визнання недійсними договорів оренди та суборенди; матеріали справи не містять доказів визнання вищевказаних договорів недійсними у судовому порядку, припиненими або розірваними, отже позовні вимоги ТОВ «Петрівна» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідачів з нежитлового приміщення задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 ГПК України відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 84 ГПК України якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

ТОВ «Петрівна» по справі також заявлено позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення не лише відповідачів, а й інших осіб. Позовні вимоги підлягають задоволенню у випадку порушення відповідачем (-ами) прав позивача, а отже відповідачі у даній справі не можуть бути зобов'язані вчинити певні дії в частині позовної вимоги про виселення будь-яких інших осіб з нежитлового приміщення.

Оскільки позовна вимога про вселення позивача є похідною від вищезазначених позовних вимог, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив також і у її задоволенні судом.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15, ч.1,2 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч.2-5 ст.13 цього Кодексу.

Згідно із ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

До позовів про права на нерухоме майно, крім інших, відносяться позови щодо захисту речових прав на нерухоме майно:

-віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України);

-негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Згідно із ст.387 ЦК України власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Зрозуміло, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.). З позицій процесуального права ці та інші обставини становлять предмет доказування.

Віндикаційний позов має грунтуватися не лише на нормах матеріального права, повинен відповідати також вимогам процесуального права, зокрема, тим, що визначають процесуальні вимоги до будь-якого позову.

З огляду на фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свій позов, його вимоги виходячи із положень ст.54 ГПК України (п.4 с.2 ст.54) повинні мати чіткий зміст щодо кожного з відповідачів, до яких вони звернені.

Позовні вимоги ТОВ «Петрівна» таким приписам не відповідають та в суді апеляційної інстанції не можуть бути змінені виходячи з положень ст.ст.22,101 ГПК України.

В той же час, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Петрівна» просило суд усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення відповідачів та вселення власника до спірних приміщень.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому у користуванні та розпорядженні своїм майном (негаторний позов).

Однією з особливостей цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. В протилежному випадку власник має право звернутися до суду з двома вимогами - про визнання права власності (права господарського відання) на майно та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, тобто негаторний позов не пов'язаний з обставиною позбавлення особи права фактичного володіння майном.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

Негаторним є також позов власника про усунення перешкод у здійсненні користування майном третіми особами, в яких існували підстави для цього, але вони згодом відпали (наприклад, у разі визнання угоди недійсною, припинення договору за угодою сторін та ін).

Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Оскільки ТОВ «Петрівна» на час звернення до суду фактично не володіє та не користується спірним майном, то позивач мав звернутись до суду з віндикаційним позовом, а не з негаторним, що фактично має місце в даному спорі.

Таким чином, у тому вигляді, як заявлені позовні вимоги ТОВ «Петрівна», вони задоволенню не підлягають у зв'язку з обранням позивачем невірного способу захисту свого порушеного права, при цьому суд першої інстанції дійшов вірного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Петрівна» з підстав дійсності договорів, за якими відповідачі набули право користування приміщеннями.

Посилання скаржника на те, що матеріали справи та надані представником позивача докази свідчать про недоведеність обставин щодо укладення договорів оренди спростовуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи наявні копії договорів оренди та суборенди, оригінали яких були оглянуті судом першої інстанції, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги ТОВ «Петрівна» не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні як окремо, так і у своїй сукупності.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області від 02.02.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, що є підставою для залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.99,101-103,105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 02 лютого 2016р. залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 24.05.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.