ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про припинення провадження у справі

13.05.2016р. Справа № 917/2494/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи :не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

"Благовість", с.Дейкалівка, Зіньківський район Полтавська область, 38132

до Дейкалівської сільської ради,

с.Дейкалівка, Зіньківський район Полтавська область, 38132

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача: Зіньківська нотаріальна контора,

вул. Дзержинського, 117, м. Зіньків Полтавська область, 38132

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Благовість" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Дейкалівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку, що належала на праві приватної власності померлій 12.12.2010 року ОСОБА_2 на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Дейкалівської сільської ради від 16.03.2001 року, загальною площею 3,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року, провадження у справі припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 ГПК України - спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

09.03.2016р. постановою Харківського апеляційного господарського суду ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року про припинення провадження у справі скасовано, а справу передано на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Автоматизованою системою документообігу суду справу передано для розгляду судді Кульбако М.М.

Ухвалою від 25.03.2016 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.04.2016р.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, надіславши заяву №125/02-31 від 05.04.2016р. про розгляд справи без участі представника Дейкалівської сільської ради. Також, відповідач зазначив що позовні вимоги СТОВ "Благовість" визнає в повному обсязі проти їх задоволення не заперечує.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи без участі повноважного представника, в якій при винесенні рішення по справі покладається на розсуд суду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві.

В обґрунтування позову СТОВ "Благовість" посилається на заповіт ОСОБА_2, зареєстрований у реєстрі за №81, відповідно до якого належну їй земельну ділянку (пай), державний акт серії РІ №533626 від 14.06.2001 року, вона заповіла СТОВ "Благовість". Заповіт не змінено, не відмінено та не перезавіщено. СТОВ "Благовість" у встановлений законом шестимісячний строк, відповідно до статті 1268, 1269 ЦК України, звернулось до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори від 07.02.2014 р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю правових підстав замовити та виготовити технічну документацію, що і стало приводом для звернення до господарського суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом .

Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Підвідомчість (підсудність) справ загальним і господарським судам визначається законодавством. У разі відсутності прямої вказівки у законі застосовується принцип розмежування підвідомчості (підсудності) за субєктним складом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Згідно ч. 1 статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

В п. 3.1. Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 24.10.2011р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" вказано, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже, приписами п.п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. №10 визначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

У листі від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що судам потрібно брати до уваги, що спори про спадкування підлягають розгляду судами виключно у порядку цивільного судочинства. Відмова у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК) або закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) з тих підстав, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, не відповідають зазначеним вимогам процесуального законодавства. Постановлення ухвали про закриття провадження у справі без зазначення, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, суперечить також вимогам ст. 206 ЦПК.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не підвідомчий господарському суду та його не належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Судом враховано рекомендації, викладені у п. 4, 4.1, 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК).

Враховуючи викладене, дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно повно та об'єктивно за своїм внутрішнім переконанням оцінивши всі обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про припинення провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Припинити провадження у справі.

2. Копію ухвали направити сторонам по справі та третій особі.

Суддя Кульбако М.М.