ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 915/482/16

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С..,

з участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 742/36 від 29.04.2016;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 04 від 16.05.2016 р.,

ОСОБА_3, довіреність № 03 від 16.05.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/482/16

за позовом: Міського комунального підприємства Миколаївводоканал,

54055, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 161

до відповідача: Приватного підприємства Весняне, 57134, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Степова, 26 Б,

про: стягнення коштів у сумі 24360 грн. 12 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Міським комунальним підприємством Миколаївводоканал (далі МКП Миколаївводоканал) предявлено позов до Приватного підприємства Весняне (далі ПП Весняне) про стягнення з останнього заборгованості з оплати вартості водопостачання та водовідведення (основного боргу) в загальній сумі 20 245 грн. 20 коп., пені 4114 грн. 92 коп., а також судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 1378 грн. 00 коп., з посиланням на те, що ПП Весняне протягом червня 2014 року - квітня 2016 року неналежно виконувало грошові зобовязання щодо повної оплати у встановлені строки вартості наданих послуг з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації за укладеним між ними договором від 01.01.2009 р. № А/1033 та додатковими угодами № 1, 2, 3, 4 до нього про продовження строку дії договору, у звязку з чим станом на 20.04.2016 р. утворилася заборгованість у спірній сумі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові.

Представники відповідач відзив на позовну заяву не подали, позов не заперечив і не спростував, проти заборгованості не заперечували.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

01.01.2009 року між сторонами був укладений договір № А/1033 на постачання питної води та приймання стічних вод, згідно з умовами якого позивач, як виробник, зобовязався надавати споживачу послуги з постачання питної води в точку передачі та приймати від нього стічні води у систему каналізації в точці приймання відповідно до умов цього договору, а відповідач, як споживач, зобовязався здійснювати своєчасну оплату наданих йому виробником послуг на умовах цього договору.

Відповідно до умов пунктів 3.2.1 та 3.2.2 договору для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води виробник щомісячно направляє споживачу рахунок у паперовому вигляді. Вартість спожитих послуг визначається виходячи з кількості спожитих послуг, визначеної згідно договору і діючих тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору виробник доводить споживачу нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання послуг з водопостачання та водовідведення, різниці цих показань або затверджених норм,ціни/тарифу на послуги з водопостачання та водовідведення і суми, яка належить до сплати за надані послуги. Оплата вартості послуг здійснюються споживачем шляхом перерахування безготівкових коштів на поточний рахунок виробника до останнього числа поточного календарного місяця, виходячи з обсягу фактично спожитих послуг за період з 20 числа попереднього по 20 число поточного календарних місяців та діючих тарифів. За згодою виробника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу за цим договором, оплата, що надходить від споживача, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується виробником в погашення боргу. (п.3.2.3)

В пункті 10.1 договору сторони обумовили, що цей договір укладається строком на один календарний рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір може бути пролонгованим на наступний календарний рік за письмовою заявою споживача шляхом підписання сторонами додаткової угоди до даного договору.

Додатковою угодою № 1 від 20.11.2009 р. до договору № А/1033 від 01.01.2009 р. сторони продовжили термін дії договору на 2010 календарний рік на тих же умовах.

Додатковою угодою № 2 від 25.12.2010 р. до договору № А/1033 від 01.01.2009 р. сторони продовжили термін дії договору на 2011 календарний рік на тих же умовах.

Додатковою угодою № 3 від 25.12.2011 р. до договору № А/1033 від 01.01.2009 р. сторони продовжили термін дії договору на 2012 календарний рік на тих же умовах.

Додатковою угодою № 4 від 12.12.2012 р. до договору № А/1033 від 01.01.2009 р. сторони продовжили термін дії договору на 2013 календарний рік на тих же умовах, а також передбачили, що договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Відповідно до норм п.1 ст. 626, ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Так, матеріали справи свідчать, що позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури на оплату послуг в період з 20.06.2014 року по 18.03.2016 року на загальну суму 45745,20 грн., але оплату здійснив частково на загальну суму 25500 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 61-74) та актом звіряння взаємних розрахунків за водопостачання та водовідведення.

Отже, станом на 20.04.2016 р. борг за договором № А/1033 від 01.01.2009 у відповідача перед позивачем складає суму 20245,20 грн., що також підтверджується актами приймання-передавання наданих послуг. (а.с.29,32,35,38, 44, 47, 50, 53, 57).

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки ПП Весняне не виконані зобовязання за укладеним сторонами договором, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 20245,20 грн. підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за просрочку виконання грошового зобовязання з оплати наданих позивачем послуг за водопостачання та водовідведення за період з 01.05.2015 року по 31.03.2016 року у сумі 4114 грн. 92 коп, то слід зазначити наступне.

Дана вимога основана на умовах укладеного сторонами договору (п.5.2), у відповідності до якого, у разі порушення строків виконання зобовязання по оплаті за надані послуги, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу від суми заборгованості.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання,на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 та частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, підлягають задоволенню повністю й вимоги в частині стягнення з ПП Весняне пені за просрочку виконання грошового зобовязання з оплати наданих позивачем послуг за водопостачання та водовідведення за період з 01.05.2015 року по 31.03.2016 року у сумі 4114 грн. 92 коп.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобовязання за договором, відповідач, у порушення приписів ст. 33 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують неналежне виконання відповідачем вимог договорів, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані чинним законодавством, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 821, 83, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з приватного підприємства Весняне, (57134, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Степова, 26 Б, ідентифікаційний код 34387528) на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54055, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 161, ідентифікаційний код 31448144), 20245 грн. (двадцять тисяч двісті сорок пять) грн. 20 коп. основного боргу, 4114 (чотири тисячі сто чотирнадцять) грн. 92 коп. пені та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1378 (тисяча триста сімдесят вісім) грн. 99 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Оформлене відповідно до статті 84 цього Кодексу, рішення підписано 23.05.2016 року.

Суддя С.М.Коваль