Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" травня 2016 р. Справа № 906/307/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 28.03.16), ОСОБА_2 (довіреність від 06.05.16)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 11.01.16)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Торгтехніка-ПАК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"

про стягнення 137875,70 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 137875,70 грн. заборгованості за договором поставки № від 03.02.15., з яких: 101976,61 грн. пені, 28958,64 грн. інфляційних, 6940,45 грн. річних.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з тих самих підстав.

Відповідач надав письмовий відзив, в якому зазначив про неправильне нарахування інфляційних, оскільки не враховані індекси інфляції за липень, серпень 2015р.

Також відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені. Клопотання мотивовано складним фінансовим становищем, наявністю інших кредиторів, що стало наслідком кризових явищ в економіці країни.

В судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково з підстав, вказаних у відзиві та клопотанні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.35 ч.3 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В провадженні господарського суду Житомирської області перебувала судова справа №906/1448/15 за позовом ПП "Торгтехніка-ПАК" до ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" про стягнення заборгованості за договором поставки № від 03.02.15. Рішенням суду від 19.10.15 по вказаній справі, яке набрало законної сили, встановлено наступне:

- 03 лютого 2015 року між Приватним підприємством "Торгтехніка-ПАК" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (покупець/відповідач) укладено договір поставки № , за умовами якого постачальник зобов'язується за замовленням покупця виготовити та передати у власність покупця продукцію (далі-товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

- Згідно п.3.1 договору, ціна Товару, що постачається та порядок розрахунків вказуються в рахунках, видаткових накладних або узгоджуються в Додатках до цього Договору.

- На виконання умов договору, за період з 04.05.15 по 02.07.15 позивач відвантажив відповідачу товар на загальну суму 577980,00грн., що підтверджується видатковими накладними №1693 від 04.05.15 на суму 110400,00грн., №2021 від 25.05.15 на суму 28800,00грн., №2023 від 25.05.15 на суму 81150,00грн., №2108 від 28.05.15 на суму 115200,00грн., №2196 від 04.06.15 на суму 114924,00грн., №2567 від 25.06.15 на суму 115200,00грн., №2667 від 02.07.15 на суму 12306,00грн. та товарно-транспортними накладними.

- Згідно пункту 3.3 договору, оплата здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару (п.2.6).

- Згідно пункту 2.6 договору, датою виконання постачальником зобов'язань з поставки товару вважається дата відвантаження товару на склад покупця і видача накладної покупцю.

- Згідно пункту 4.2 договору, при несвоєчасній оплаті поставленого товару Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення розрахунку.

Суд у вказаній справі вирішив стягнути з відповідача на користь позивача 577980,00грн. боргу за отриманий товар по вищевказаним накладним, 45931,31 грн. пені, 2396,02грн. річних. При цьому пеня та річні стягнуті за період по 17.09.15.

Суму боргу, яка визначена рішенням суду у справі №906/1448/15 повністю сплачена відповідачем в період з 17.12.15 по 23.12.15, що підтверджується банківськими виписками а саме: 17.12.2015р. сплачено 205000,00 грн.; 18.12.2015р. -100000,00 грн.; 21.12.2015р. - 80000,00 грн.; 22.12.2015р. - 100000,00 грн.; 23.12.2015р. - 92980,00 грн. (а.с.25-33).

Також в провадженні господарського суду Житомисрької області перебувала судова справа №906/1656/15 за позовом цього ж позивача до цього ж відповідача про стягнення заборгованості за договором поставки № від 03.02.15. Рішенням суду від 24.12.15 у цій справі, яке набрало законної сили, встановлено, на виконання умов вказаного договору за період з 08.07.2015 по 11.08.2015 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 233046,00 грн. за видатковими накладними №2787 від 08.07.2015, №2803 від 09.07.2015, №2983 від 17.07.2015, №3093 від 23.07.2015, №3387 від 11.08.2015 та товарно-транспортними накладними. Суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача 233046,00грн. боргу за отриманий товар за вищевказаними накладними, 14668,98грн. пені, 962,60грн. річних, 2560,36грн. інфляційних, які обраховані по 05.11.15.

Сума основного боргу, яка визначена рішенням суду у справі №906/1656/15, повністю була сплачена відповідачем 18.03.16 року, що підтверджується банківською випискою (а.с.20).

У зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань по сплаті боргу за відвантажений товар, позивач просить стягнути з відповідача 101976,61грн. пені, 6940,45грн. річних, 28958,64грн. інфляційних, які обраховані з урахуванням прийнятих Господарським судом Житомирської області рішень по справах №906/1656/15, №906/1448/15, за періоди, відповідно, з 18.09.15 по 22.12.15 та з 06.11.15 по 17.03.16 (а.с.10).

Згідно п. 7.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим,сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Як встановлено вищевказаними рішеннями суду, пунктом 4.2 договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті поставленого товару Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення розрахунку.

Позивач здійснив розрахунки пені, річних та інфляційних:

- щодо основного боргу в розмірі 577980,00грн., який визначений рішенням суду у справі №906/1448/15, за період з 18.09.15 по 22.12.15, з врахуванням часткових проплат;

- щодо основного боргу в розмірі 233046,00грн., який визначений рішенням суду у справі №906/1656/15, за період з 06.11.15 по 17.03.16.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується ( п.1.12 Постанови пленуму ВГСУ №14).

Перевіривши розрахунки суд знаходить його правильним та задовольняє позов в цій частині у вказаних сумах.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Щодо заперечень відповідача про неправильне нарахування інфляційних господарський суд зазначає наступне.

Дійсно, індекси інфляції в липні та серпні 2015 року мали значення менше 100%. Індекси інфляції за ці місяці підлягали б обов'язковому застосуванню в разі, якби вимога про стягнення інфляційних була заявлена за період, наприклад, з червня по грудень. Однак визначення п о ч а т к у перебігу строку нарахування інфляційних є правом позивача, при цьому не залежно від величини індексів інфляції за попередні місяці. Таким початком позивач визначив вересень 2015 р.

Щодо зменшення розміру пені господарський суд не вбачає підстав для задоволення цього клопотання, оскільки криза в економіці країни має негативні наслідки не тільки для відповідача, але і для позивача.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 137875,70грн., з яких: 101976,61 грн. пені, 28958,64грн. інфляційних, 6940,45грн. річних.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (13300, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Білопільська,131; код 38284164) на користь Приватного підприємства "Торгтехніка-ПАК" (21032, м.Вінниця, вул.Нечуя Левицького, 14; код 34887052) - 101976,61 грн. пені, 28958,64грн. інфляційних, 6940,45грн. річних, 2068,14 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.05.16

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу