ГОСПОДАРСЬКИЙ С У Д
Кіровоградської області
УХВАЛА

24 травня 2016 року справа № 912/464/16

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Наливайко Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Відділу освіти Гайворонської районної державної адміністрації про відстрочку виконання рішення у справі № 912/464/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна Компанія "Гарант"

до Відділу освіти Гайворонської районної державної адміністрації

про стягнення 276537,29 грн,

за участю представників сторін:

від стягувача - ОСОБА_1 , довіреність від 20.05.2016;

від боржника - начальника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2016 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна Компанія "Гарант" задоволено частково, стягнуто з Відділу освіти Гайворонської районної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергосервісна Компанія "Гарант - 235169,35 грн, з яких: 123791,19 грн - основний борг, 4012,19 грн - пеня, 8333,02 грн - 3% річних, 99032,95 грн - інфляційні втрати, а також 4148,60 грн судового збору.

28.03.2016 на виконання вищевказаного рішення господарського суду видано відповідний наказ.

13.05.2016 на адресу Господарського суду Кіровоградської області надійшла заява Відділу освіти Гайворонської районної державної адміністрації про відстрочку виконання рішення у справі № 912/464/16 до 01.01.2017, проте суддя Шевчук О.Б., у провадженні якої перебувала справа, не може виконувати обов'язки судді у зв'язку з перебуванням у відпустці на підставі наказу голови суду № 82 від 25.04.2016.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду № 126 від 13.05.2016 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" здійснено повторний автоматизований розподіл справи №912/464/16. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді Наливайко Є. М.

Ухвалою від 16.05.2016 суддя Наливайко Є.М. прийняла справу до свого провадження. Іншою ухвалою від 16.05.2016 господарський суд призначив до розгляду у судовому засіданні заяву про відстрочку виконання рішення у даній справі на 11 год. 00 хв. 24.05.2016, витребувавши від сторін необхідні докази.

Заява про відстрочку виконання рішення до 01.01.2017 мотивована тим, що кошторисом на 2016 рік за кодом функціональної класифікації (КФК) 150101 "Капітальні вкладення" та кодами економічної класифікації видатків (КЕКВ) 3132 "Капітальний ремонт інших об'єктів", КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" не передбачено виплату заборгованості у даній справі, отже кошти на фінансування за вказаними КФК та КЕКВ не передбачені, у зв'язку з чим погашення боргу у поточному році неможливо через відсутність коштів, передбачених на такі витрати.

Представник боржника у судовому засіданні підтримав заяву про відстрочку виконання рішення у даній справі до 01.01.2017, подавши докази, що на його думку, підтверджують наявність обставин, що унеможливлюють виконання рішення у 2016 році. Так боржником подано копію балансу (форма № 1) на 01.04.2016, у якому в розділі "ІІ. Зобов'язання" зазначено, що кредиторська заборгованість складає лише 35 759,48 грн. Представник боржника у судовому засіданні не зміг пояснити відсутність в балансі Відділу освіти Гайворонської РДА кредиторської заборгованості на користь стягувача у даній справі в розмірі 235 169,35 грн, з яких, зокрема, 123 791,19 грн основного боргу теж не включені до балансу боржника за невідомих причин.

Згідно письмових пояснень боржника, всі кошти, що перебувають на його рахунках - це субвенції сільських рад на потреби навчальних закладів, Відділ освіти Гайворонської РДА фінансується за рахунок освітньої субвенції відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 6 "Деякі питання надання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам". Крім того кошти також виділяються з районного бюджету. Відповідно до пункту 4 статті 77 Бюджетного кодексу України при затвердженні бюджетів у першочерговому порядку враховується потреба в коштах на оплату праці працівників бюджетних установ відповідно до встановлених законодавством України умов оплати праці та розмір мінімальної заробітної плати; на проведення розрахунків за комунальні послуги, які споживаються бюджетними установами. Недостатність фінансового забезпечення згідно бюджетного законодавства 3,1 млн. грн. На сьогоднішній день всі наявні ресурси районного бюджету розподілені та затверджені за видатками. Божник стверджує, що при плануванні проекту бюджету на 2017 рік витрати по заборгованості ТОВ "Енергосервісна Компанія "Гарант" будуть враховані.

Представник стягувача у судовому засіданні усно заперечив проти задоволення заяви боржника про відстрочку виконання рішення, подавши при цьому письмово викладену позицію ТОВ "Енергосервісна Компанія "Гарант" за підписом його директора. Так стягувач зазначає, що момент виникнення грошового зобов'язання боржника настав з 03.10.2013. За цей час ТОВ "Енергосервісна Компанія "Гарант" своїми силами та коштом виконала проектно-кошторисну документацію "Проведення модернізації котельні з встановленням твердопаливних котлів для теплопостачання будівель загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, навчально-виховного комбінату "Гайворонська гімназія ЗШ І-ІІІ ступенів № 5" та виконала проходження трьох експертиз по цьому проекту, а саме: державна будівельна експертиза, експертиза з питань енергозбереження; експертиза щодо економічної доцільності. ТОВ "Енергосервісна Компанія "Гарант" оплачувала заробітну плату виконавцям цього проекту, а винагороду від Відділу освіти Гайворонської районної державної адміністрації так і не отримано. Також стягувач вважає, що відстрочка виконання рішення у даній справі недоцільна та не має істотних обґрунтувань.

Розглядаючи заяву про відстрочку виконання рішення господарський суд враховує такі положення чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року (надалі - Конвенція), ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Господарський суд бере до уваги те, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

За змістом статті 121 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Із зазначеного вбачається, що ГПК України не містить конкретних підстав та застережень відстрочки чи розстрочки, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду.

Пунктом 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В зв'язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне їх надання без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановлених строків відстрочки.

Боржник обґрунтовує підставність заяви невключенням до кошторису на 2016 рік видатків на оплату заборгованості, яка стягнута за рішенням у даній справі. Водночас, як свідчать матеріали справи, основна заборгованість, яка була предметом розгляду у даній справі виникла ще у 2013 році, проте боржник не надав господарському суду доказів включення до кошторисів на 2013, 2014, 2015 роки такої кредиторської заборгованості. Також не надав доказів складання ним, як розпорядником, проектів таких кошторисів для подання та затвердження їх Головним розпорядником (Гайворонською районною державною адміністрацією). Представник боржника у судовому засіданні взагалі не зміг пояснити причин невключення такого боргу до кошторисів, незважаючи на чинний Договір № 4-05 К від 25.06.2013, що укладений між сторонами, з Додатками до нього. Так пунктом 3.2. Договору передбачено здійснення оплати не пізніше п'яти днів з моменту підписання акта здачі-приймання виконаних робіт, а пунктом 4.1. та Додатком № 2 передбачено, що роботи мають бути виконані до 25.09.2013, Додатком № 4 "Протокол погодженої договірної ціни" передбачено вартість робіт - 123 791,19 грн. Також представник боржника не надав доказів вжиття заходів щодо внесення змін до кошторису на 2016 рік, які можливі відповідно до Порядку складання проектів кошторисів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 28.02.2002, а тому відсутність у кошторисі відповідних видатків на погашення існуючої заборгованості свідчить про бездіяльність боржника щодо виконання взятих на себе грошових зобов'язань за Договором № 4-05 К від 25.06.2013 і, відповідно, виконання рішення господарського суду у даній справі і аж ніяк не може свідчити про наявність виняткового випадку, який дає підстави відстрочити виконання рішення господарського суду.

Також господарський суд бере до уваги, що боржник не надав доказів можливості погашення заборгованості за рішенням у даній справі з 01.01.2017. У своїх усних поясненнях представник боржника не спростував твердження представника стягувача, що станом на 01.01.2017 ще не буде затверджено кошторис на 2017 рік. Також представник боржника не зміг навести обґрунтованих доказів (заявки на включення до кошторису тощо), що в кошторисі на 2017 рік буде передбачено погашення даної заборгованості.

Боржник посилається, як на підставу відстрочення виконання рішення у даній справі, на арешт його коштів, з яких виплачується заробітна плата його працівникам у зв'язку із виконанням рішення у даній справі. Однак доказів на підтвердження такої обставини боржником господарському суду не надано. У той же час при наявності таких доказів господарський суд вважає необхідним досліджувати і матеріальний стан стягувача. Проте, з огляду на відсутність відповідних доказів на підтвердження такої обставини, господарський суд не убачає підстав для врахування її при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики Європейського Суду власністю вважаються кошти, присуджені зацікавленій особі відповідно до остаточного та обов'язкового рішення суду, щодо яких доведено, що вони можуть бути витребувані. Брак коштів не є виправданням для держави в разі невиконання нею рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення, адже тут порушується справедливий баланс між загальним інтересом та правом заявника на повагу до його майна (рішення "Безуглий проти України", "Абрамов проти України", "Баландіна проти України", "Батрак проти України" та інші).

У справі "Шмалько проти України", в якій заявнику тривалий час не виплачувались присуджені рішенням суду кошти у зв'язку з недофінансуванням бюджетних установ Європейський Суд, стверджуючи порушення статті 1 Першого Протоколу Конвенції, зазначає (пункт 57), що нестача бюджетних асигнувань на систему охорони здоров'я не може слугувати виправданням за вчинення порушення, яке полягало у тривалому невиконанні рішення суду.

Отже недофінансування боржника, як державної установи, не є тією достатньою причиною, у зв'язку з якою необхідно відстрочувати виконання рішення у даній справі.

Боржником не надано доказів можливих негативних наслідків для нього при виконанні рішення господарського суду; водночас господарському суду подано докази наявності коштів на рахунках Відділу освіти Гайворонської РДА.

Відповідальність щодо невключення до кошторису Відділу освіти Гайворонської РДА з 2013 року коштів для оплати за Договором несе на стягувач, а боржник, крім того останній не надав господарському суду доказів вчинення ним хоча б яких заходів для включення заборгованості за Договором до кошторисів 2013, 2014, 2015, 2016 років.

Враховуючи матеріальні інтереси стягувача, господарський суд звертає увагу, що заборгованість, яка стягнута за рішенням у даній справі виникла у боржника у жовтні 2013 року. У зв'язку із тривалою несплатою заборгованості з боржника стягнуто суми інфляційних втрат, 3% річних, пені. В разі задоволення заяви і відстрочення суми заборгованості до 01.01.2017 відбудеться затягування відновлення порушеного права стягувача, яке порушувалось боржником починаючи з жовтня 2013 року.

На підставі викладеного, врахувавши ступінь вини боржника у виникненні спору, матеріальні інтереси обох сторін, додержуючись принципу рівності перед законом і судом, встановленого статтею 4-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд не знаходить підстав для відстрочки виконання рішення господарського суду у даній справі.

При цьому слід звернути увагу, що відмова в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення не позбавляє права на повторне звернення до господарського суду з відповідною заявою за наявності обставин, які мають бути підтверджені належними доказами, що свідчать про ускладнення чи неможливість виконання рішення у даній справі.

Керуючись статтями 86, 87, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Відділу освіти Гайворонської районної державної адміністрації у задоволенні заяви № 07-537/1 від 22.04.2016 про відстрочку виконання рішення у справі № 912/464/16 до 01.01.2017.

Ухвала набирає законної сили з дня її винесення і може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Є. М. Наливайко