РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016Справа №910/6650/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Одесавинпром", м. Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвар", м. Київ

про: стягнення заборгованості в сумі 2 091,60 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Одесавинпром", 11.04.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н б/н до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвар", про стягнення заборгованості в сумі 2 091,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором поставки № від 15.11.2013 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки в повному обсязі не оплатив позивачу, як постачальнику, суму поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року порушено провадження у справі № 910/6650/16 та призначено розгляд справи на 10.05.2016 року.

Через відділ діловодства суду від 05.05.2016 року від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, оформлені супровідним листом б/н б/д, які було долучено судом до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.05.2016 року подав заперечення на позовну заяву, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.05.2016 року оголошено перерву до 24.05.2016 року.

Представники сторін у судове засідання 24.05.2016 року не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Одесавинпром" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвар" (надалі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки № (надалі - договір поставки), відповідно до п .1.1 якого, постачальник зобов'язується поставляти товари по цінах і в асортименті вказаними в специфікації (додаток №1), разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари і оплачувати.

Відповідно до п. 4.1. договору поставки, постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP - до місця призначення, вказаного в замовленні (правила "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010р.), тобто постачальник зобов'язується прийняти від покупця замовлення на поставку товару, і здійснити її своїми засобами і за свій рахунок на адресу і в строк вказані в такому замовленні.

За умовами п. 6.1. договору поставки, підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором. При наданні постачальником, належним чином оформлених, товарних і податкових накладних протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаного в транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «товар отриманий», покупець оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу з дати, вказаної в транспортній накладній, по платіжних днях в терміни, узгоджені сторонами в додатку № 2, і в розмірі, який розраховується за формулою, зазначеною в даному договорі.

В пункті 6.2. договору поставки визначено, що при наданні постачальником, належним чином оформлених, товарних і податкових накладних в строк більш, ніж 5 календарних днів, з дати поставки товару, покупець оплачує поставлений товар в терміни, узгоджені сторонами в додатку № 2, з дати отримання товарних і податкових накладних, вказаної на штампі «накладні отримані».

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014 року. Припинення дії договору не звільняє сторони від виконання всіх своїх зобов'язань, передбачених договором та невиконаних на момент припинення дії договору, в тому числі і зобов'язань пов'язаних з поверненням товару згідно умов даного договору, а також від відповідальності за невиконання таких зобов'язань. Кожна сторона має право достроково розірвати договір, письмово повідомивши про це за 30 календарних днів, до запланованої дати розірвання. Протягом цього періоду сторони проводять звірку взаємних розрахунків. Покупець має право припинити платежі постачальникові до закінчення проведення звірки. Остаточні розрахунки повинні бути завершені протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту звірки взаємних розрахунків (п.п. 9.1., 9.3. договору поставки).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставки № від 15.11.2013 року поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму - 92 091,60 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними (ТТН), податковими накладними, видатковими накладними: товарно-транспортною накладною №2889, податковою накладною №1097 від 28.03.2014 року на суму 1946,52 грн., видатковою накладною №5006, податковою накладною №538 від 16.05.2014 року на суму 2164,32 грн., видатковою накладною №5713, товарно-транспортною накладною №5713, податковою накладною №1142 від 30.05.2014 року на суму 1129,68 грн., видатковою накладною № 5993, товарно-транспортною накладною №5993, податковою накладною № 217 від 06.06.2014 року на суму 376,56 грн., видатковою накладною № 6439, товарно-транспортною №6439, податковою накладною №521 від 13.06.2014 року на суму 376,56 грн., видатковою накладною № 6724, податковою накладною № 789 від 20.06.2014 року на суму 1129,68 грн., видатковою накладною № 7107, товарно-транспортною накладною № 7107, податковою накладною № 1196 від 27.06.2014 року на суму 376,56 грн., видатковою накладною № 7330, товарно-транспортною накладною № 7330, податковою накладною № 151 від 04.07.2014 року на суму 753,12 грн., видатковою накладною № 7525, товарно-транспортною накладною № 7525, податковою накладною № 355 від 11.07.2014 року на суму 783,36 грн., видатковою накладною № 7884, товарно-транспортною накладною № 7884, податковою накладною № 639 від 18.07.2014 року на суму 795,60 грн., видатковою накладною № 8159, податковою накладною № 856 від 25.07.2014 року на суму 951,12 грн., видатковою накладною № 8555, товарно-транспортною накладною № 8555, податковою накладною № 26 від 01.08.2014 року на суму 391,68 грн., видатковою накладною № 10563, податковою накладною № 532 від 15.09.2014 року на суму 541,44 грн., видатковою накладною № 12466, товарно-транспортною накладною № 12466, податковою накладною № 1044 від 28.10.2014 року на суму 5105,52 грн., видатковою накладною № 12897, товарно-транспортною накладною № 12897, податковою накладною № 161 від 07.11.2014 року на суму 1233,36 грн., товарно-транспортною накладною №13151, податковою накладною № 359 від 14.11.2014 року на суму 1175,04 грн., товарно-транспортною накладною №13737, податковою накладною № 883 від 28.11.2014 року на суму 31 726,08 грн., видатковою накладною № 14094, товарно-транспортною накладною № 14094, податковою накладною № 156 від 05.12.2014 року на суму 13 317,12 грн., товарно-транспортною накладною № 14915, податковою накладною № 392 від 12.12.2014 року на суму 7050,24 грн., товарно-транспортною накладною № 15251, податковою накладною № 707 від 19.12.2014 року на суму 19 192,32 грн., видатковою накладною №88, товарно-транспортною накладною №88, податковою накладною № 134 від 12.01.2015 року на суму 291,60 грн., видатковою накладною №1082, товарно-транспортною накладною № 1082, податковою накладною № 285 від 20.02.2015 року на суму 1248,12 грн., видатковою накладною № 2957, товарно-транспортною накладною №2957 від 28.03.2014 року на суму 36,00 грн., при цьому, позивач вказує, що відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково, а відтак, відповідач має заборгованість за договором в розмірі 2091,60 грн.

27.07.2015 року позивачем було надіслано відповідачу заяву № 269 від 21.07.2015 року, в якій повідомив відповідача про розірвання договору поставки № від 15.11.2013 року, просив протягом 30 календарних днів з дати отримання заяви підписати акт звірки взаємних розрахунків та у 30 (тридцяти денний) строк з дня отримання заяви сплатити суму заборгованості в розмірі 2091,60 грн. Факт направлення заяви № 269 від 21.07.2015 року підтверджується описом вкладення у цінний лист, а факт її отримання - поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Втім, відповідач заяву № 269 від 21.07.2015 року залишив без відповіді та задоволення.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 15.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № , відповідно до п .1.1 якого, постачальник зобов'язується поставляти товари по цінах і в асортименті вказаними в специфікації (додаток №1), разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем та підтверджених постачальником замовлень, а покупець зобов'язується приймати такі товари і оплачувати.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму - 92 091,60 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними (ТТН), податковими накладними, видатковими накладними: товарно-транспортною накладною №2889, податковою накладною №1097 від 28.03.2014 року на суму 1946,52 грн., видатковою накладною №5006, податковою накладною №538 від 16.05.2014 року на суму 2164,32 грн., видатковою накладною №5713, товарно-транспортною накладною №5713, податковою накладною №1142 від 30.05.2014 року на суму 1129,68 грн., видатковою накладною № 5993, товарно-транспортною накладною №5993, податковою накладною № 217 від 06.06.2014 року на суму 376,56 грн., видатковою накладною № 6439, товарно-транспортною №6439, податковою накладною №521 від 13.06.2014 року на суму 376,56 грн., видатковою накладною № 6724, податковою накладною № 789 від 20.06.2014 року на суму 1129,68 грн., видатковою накладною № 7107, товарно-транспортною накладною № 7107, податковою накладною № 1196 від 27.06.2014 року на суму 376,56 грн., видатковою накладною № 7330, товарно-транспортною накладною № 7330, податковою накладною № 151 від 04.07.2014 року на суму 753,12 грн., видатковою накладною № 7525, товарно-транспортною накладною № 7525, податковою накладною № 355 від 11.07.2014 року на суму 783,36 грн., видатковою накладною № 7884, товарно-транспортною накладною № 7884, податковою накладною № 639 від 18.07.2014 року на суму 795,60 грн., видатковою накладною № 8159, податковою накладною № 856 від 25.07.2014 року на суму 951,12 грн., видатковою накладною № 8555, товарно-транспортною накладною № 8555, податковою накладною № 26 від 01.08.2014 року на суму 391,68 грн., видатковою накладною № 10563, податковою накладною № 532 від 15.09.2014 року на суму 541,44 грн., видатковою накладною № 12466, товарно-транспортною накладною № 12466, податковою накладною № 1044 від 28.10.2014 року на суму 5105,52 грн., видатковою накладною № 12897, товарно-транспортною накладною № 12897, податковою накладною № 161 від 07.11.2014 року на суму 1233,36 грн., товарно-транспортною накладною №13151, податковою накладною № 359 від 14.11.2014 року на суму 1175,04 грн., товарно-транспортною накладною №13737, податковою накладною № 883 від 28.11.2014 року на суму 31 726,08 грн., видатковою накладною № 14094, товарно-транспортною накладною № 14094, податковою накладною № 156 від 05.12.2014 року на суму 13 317,12 грн., товарно-транспортною накладною № 14915, податковою накладною № 392 від 12.12.2014 року на суму 7050,24 грн., товарно-транспортною накладною № 15251, податковою накладною № 707 від 19.12.2014 року на суму 19 192,32 грн., видатковою накладною №88, товарно-транспортною накладною №88, податковою накладною № 134 від 12.01.2015 року на суму 291,60 грн., видатковою накладною №1082, товарно-транспортною накладною № 1082, податковою накладною № 285 від 20.02.2015 року на суму 1248,12 грн., видатковою накладною № 2957, товарно-транспортною накладною №2957 від 28.03.2014 року на суму 36,00 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки спірні видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір, штамп позивача та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково на суму 90 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по банківському рахунку позивача (копія міститься в матеріалах справи).

Як стверджує позивач, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, в передбаченому договором порядку та строк не здійснив в повному обсязі оплату поставленого йому товару, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 2091,60 грн.

Судом встановлено, що 27.07.2015 року позивачем було надіслано відповідачу заяву № 269 від 21.07.2015 року, в якій повідомив відповідача про розірвання договору поставки № від 15.11.2013 року, просив протягом 30 календарних днів з дати отримання заяви підписати акт зірки взаємних розрахунків та у 30 (тридцяти денний) строк з дня отримання заяви сплатити суму заборгованості в розмірі 2091,60 грн. Факт направлення заяви № 269 від 21.07.2015 року підтверджується описом вкладення у цінний лист, а факт її отримання - поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (копії містяться в матеріалах справи).

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. (ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

За умовами п. 9.3. договору поставки, кожна сторона має право достроково розірвати договір, письмово повідомивши про це за 30 календарних днів, до запланованої дати розірвання. Протягом цього періоду сторони проводять звірку взаємних розрахунків. Покупець має право припинити платежі постачальникові до закінчення проведення звірки. Остаточні розрахунки повинні бути завершені протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту звірки взаємних розрахунків.

Приватне акціонерне товариство "Одесавинпром" реалізувало своє право на односторонню відмову від договору та розірвало, надіславши на адресу позивача відповідне письмове повідомлення, викладене в заяві № 269 від 21.07.2015 року.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, договір поставки № від 15.11.2013 року вважається розірваним.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, положень договору, а також беручи до уваги той факт, що відповідачем обов'язку сплатити заявлені позивачем до стягнення кошти не спростовано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки в розмірі 2091,60 грн.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвар" (, адреса: 01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57) на користь Приватного акціонерного товариства "Одесавинпром" (, адреса: 65044, м. Одеса, Французький бульвар, 10) основного боргу - 2091,60 грн. (дві тисячі дев'яносто одна гривня 60 копійок) та судовий збір - 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). Видати наказ.

3. Копію рішення надіслати сторонам у справі 910/6650/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 25.05.2016 року.

Суддя О.С. Комарова