КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Справа№ 910/28067/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін

від позивача: Цибізова О.О. - представник за дов. №159 від 25.12.2015 року;

від відповідача: Безпала О.Г. - представник за дов. б/н від 15.02.2016 року;

від третьої особи: Костюк О.М. - представник за дов. № 062/02/07-24 від 04.01.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року

у справі № 910/28067/15 (суддя: Полякова К.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення орендованого майна та стягнення 37 598, 90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - відповідач), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - третя особа) про виселення з орендованого майна та стягнення 37 598,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за договором №374 від 01.06.2012 року, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 34123,91 грн. Також, зазначивши про безпідставне зайняття відповідачем об'єкту оренди, після закінчення терміну дії договору оренди, просить суд виселити ФОП ОСОБА_6 з орендованого майна та зобов'язати демонтувати тимчасові споруди (МАФ).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року позов задоволено частково. Виселено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 з нерухомого майна (частини переходу), згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ, що знаходиться за адресою: станція метро "Палац Україна", загальною площею 39,4 м кв. Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішення законної сили, демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоск), що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6, які знаходиться за адресою: станція метро "Палац Україна", загальною площею 39,4 м кв. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на корить Комунального підприємства "Київський метрополітен" заборгованість у розмірі 34123,91 грн основного боргу, 3286,49 грн пені, 3 % річних у розмірі 186,81 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 653,95 грн. У іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 у справі № 910/28067/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, що позивач не довів своє право на звернення із позовом до суду з вимогою про виселення відповідача та про невірно обраний позивачем спосіб судового захисту.

Крім того, скаржник вказав, що зважаючи на відключення його 01.04.2015 року від електропостачання, останній є звільненим від виконання зобов'язання щодо сплати на користь позивача орендної плати за договором оренди після 01.04.2015 року, протягом якого відповідач не мав можливості використовувати орендоване приміщення.

Також скаржник зазначив, що не підтверджується належними та допустимими доказами (факт одержання відповідачем повідомлення від 01.08.2013 року за №654-НЗК про припинення терміну дії договору оренди).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 року прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до провадження.

У судовому засіданні 12.05.2016 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У судовому засіданні 12.05.2016 року представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року по справі №910/28067/15 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи у судовому засіданні 12.05.2016 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року по справі №910/28067/15 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Від представника скаржника надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення Господарським судом міста Києва справи №910/8012/16 про зобов'язання позивача Департаменту комунальної власності м. Києва КМДА укласти із позивачем додаткову угоду про внесення змін до договору №374 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.06.2012 року щодо продовження строку його дії на термін до 20.07.2017 року на тих самих умовах, які передбачені ним.

За результатом розгляду справи Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки розгляд даної справи на підставі зібраних доказів та їх аналізу в сукупності є можливим, а розгляд іншої справи не перешкоджає прийняттю правомірного рішення в даній справі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Так, клопотання скаржника про зупинення провадження у справі відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки його задоволення призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

01.06.2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (орендар) було укладено договір № 374 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до якого орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 12.04.2012 року №115 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроекрт", тимчасовими огороджуючи ми конструкціями (кіосками) орендаря) за адресою: станція метро "Палац Україна", для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 2.1. договору об'єктом оренди є частина переходу визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрометротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 39,4 кв.м., згідно з викопіюванням схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно з п. 2.3. договору опис технічного стану об'єкта оренди та дата його передачі орендарю, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною договору (додаток №1 до договору).

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен" (п. 2.4 договору).

На виконання умов договору позивачем було передано відповідачу в оренду частину вестибюлю на станції метро "Палац Україна", загальною площею 39,4 кв.м, що підтверджується актом прийому-передачі майна в оренду від 01.06.2012 року.

У п. 9.1. договору визначено, що цей договір діє до 27.07.2013 року.

Згідно п. 9.7 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його закінчення строку його чинності проти одного місяця договір вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку на який його було укладено.

КП „Київський метрополітен" надіслало на адресу відповідача повідомлення № 654-813К від 01.08.2013 року про закінчення терміну дії договору, відмову від його продовження та вимагав звільнити об'єкт оренди від огороджуючих конструкцій й повернути орендарю за актом приймання-передачі, що підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, а саме реєстром відправки та фіскальним чеком (а.с. 33,34).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що матеріалами справи не підтверджується належними та допустимими доказами факт одержання відповідачем повідомлення від 01.08.2013 року за №654-НЗК про припинення терміну дії договору оренди.

Таким чином договір оренди від 01.06.2012 року № 374 припинився, оскільки протягом місяця після закінчення терміну дії договору орендодавець заперечив проти його продовження.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлюється, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Також в п. 7.6 договору оренди сторони визначили, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди підприємству у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ст. 2 Закону „Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

В п. 4.15 договору сторони погодили, що орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству.

В зв'язку з тим, що відповідач користується майном після закінчення терміну дії договору, то колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідачем не виконується свій обов'язок про звільнення приміщення, визначений ч. 1 ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 7.6 договору оренди від 01.06.2012 року № 374, а тому позов про виселення орендаря з нерухомого майна

(частини переходу) згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ, що знаходиться за адресою: станція метро «Палац Україна», загальною площею 39,4 кв.м., є обґрунтованим і був правомірно задоволений місцевим господарським судом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

А тому місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішення законної сили, демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоск) загальною площею 39,4 кв.м, що належить відповідачу та знаходяться за адресою: місто Київ, станція метро „Палац Україна".

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав.

Також позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 37598,90 грн недоплати орендних платежів за період з 20.06.2015 року по 20.10.2015 року.

Згідно із п. 3 ст. 18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Орендна плата згідно ст. 284 Господарського кодексу України є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до п. 3.1 договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі протоколу комісії та методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 року № 34/6250 та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить 138,50 грн за 1 м 2 орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на серпень 2011 року складає 2479,23 грн без ПДВ.

Згідно з п. 3.5. договору оплата по договору проводиться орендарем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі, останнім днем оплати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Факт порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо повної і своєчасної оплати орендної плати за договором був вірно встановлений місцевим господарським судом та не був спростований відповідачем.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду про стягнення заборгованості з орендних платежів у розмірі 37598,90 грн підлягає залишенню без змін.

Також позивач просив стягнути 3288,18 грн пені та 186,81 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Оскільки позивач просить стягнути пеню за період з 20.06.2015 року по 20.10.2015 року, тобто після закінчення дії договору оренди (27.07.2013 року), то колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо стягнення 3286,49 грн пені за період травень-вересень 2015 року, оскільки законодавчо розмір пені для правовідносин між сторонами не визначено, а підставою для нарахування пені у даних правовідносинах може бути тільки діючий договір.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру 3% річних та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно стягнув 3% річних в розмірі 186,81 грн.

При цьому щодо посилань скаржника на відсутність у позивача прав самостійно приймати рішення про передачу або відмову у передачі в оренду комунального майна слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Пунктом 5.2 Статуту Підприємства, текст якого міститься на офіційному сайті Підприємства (http://www.metro.kiev.ua/en/node/357), передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Отже, враховуючи, що майно, передача якого в оренду є предметом договору, закріплене за позивачем на праві господарського відання, а згідно з п. 3.2 Статуту Підприємства предметом його діяльності є, зокрема, надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам та установам, саме підприємство має достатній обсяг повноважень як повідомляти орендаря про припинення дії договору, так і звертися до суду з позовом про витребування майна після закінчення строку його дії (аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2016 року за №910/24717/15).

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що зважаючи на відключення його 01.04.2015 року від електропостачання, останній є звільненим від виконання зобов'язання щодо сплати на користь позивача орендної плати за договором оренди після 01.04.2015 року, як безпідставне та необґрунтоване.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року у справі №910/28067/15 підлягає частковому скасуванню, з підстав неправильно застосування матеріального та процесуального права (1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України), а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - задоволенню частково.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати покладаються за розгляд справи в першій інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судові витрати за подання апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 - також покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог у зв'язку з частковим її задоволенням.

Оскільки, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції підлягають зміні, то рішення в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року у справі №910/28067/15 - скасувати в частині стягнення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити; змінити рішення в частині стягнення судового збору. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції -

Позовні вимоги задовольнити частково.

Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 (03067, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) з нерухомого майна (частини переходу), згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ, що знаходиться за адресою: станція метро "Палац Україна", загальною площею 39,4 м кв.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 (03067, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішення законної сили, демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоск), що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6, які знаходиться за адресою: станція метро "Палац Україна", загальною площею 39,4 м кв.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (03067, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на корить Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 35; ідентифікаційний код 03328913) заборгованість у розмірі 34123 (тридцять чотири тисячі сто двадцять три) гривні 91 копійку основного боргу, 3 % річних у розмірі 186 (сто вісімдесят шість) гривень 81 копійку та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3344 (три тисячі триста сорок чотири) гривні 28 копійок.

У іншій частині у позові відмовити.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 35; ідентифікаційний код 03328913) на корить Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (03067, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 397 (триста дев'яносто сім) гривен 90 копійок.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/28067/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров