КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 910/18973/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання Богатчук К.І.

від представників сторін :

від позивача за первісним позовом - Брагінський П.О., Романченко С.І.

від відповідача за первісним позовом - Менюк С.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 (судді: Селівон А.М. (головуючий), Головатюк Л.Д., Паламар П.І.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ -ІНВЕСТ"

про стягнення 7 667 267,17 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ -ІНВЕСТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)"

про стягнення 6 795 865,58 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 по справі №910/18973/15 в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимогах відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити первісні позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 прийнято до провадження з призначенням на 19.04.2016.

18 квітня 2016 року представником позивача за первісним позовом, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подано додаткові пояснення, які долучено судом до матеріалів справи.

Розпорядженням від 18.04.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи в зв'язку з участю суддів Калатай Н.Ф. та Рябухи В.І. у підготовці для підтримання кваліфікації.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 18.04.2016, в зв'язку з участю суддів Калатай Н.Ф. та Рябухи В.І., які не є головуючими суддями, у підготовці для підтримання кваліфікації, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" у зазначеному складі прийнято до свого провадження.

19 квітня 2016 року представником відповідача за первісним позовом, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, подано відзив на апеляційну скаргу.

19 квітня 2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 17.05.2016.

16 травня 2016 року представником позивача за первісним позовом подано письмові пояснення, які долучено судом до матеріалів справи.

В судове засідання 17.05.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2016

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

30 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (позивач за первісним позовом, виконавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" (відповідач за первісним позовом, замовник за договором) укладено Договір № 040114 в галузі транспортно-експедиторського обслуговування (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання з організації транспортно-експедиторського обслуговування, а також наземного і морського перевезення вантажу замовника в морських контейнерах (вагонах та іншій тарі/пакуванні та без неї) на суднах/в вагонах/автотранспортом через Одеський (Іллічівський) морський торговельний порт (далі - Порт) (з/д авто та інш. транспортом).

Розділами 2 - 4 Договору сторони узгодили зобов'язання сторін, порядок розрахунків та відповідальність сторін тощо.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору замовник зобов'язаний надавати вказівки та інструкції незалежно від способу видачі (телексом, телеграфом, телефаксом, електронною поштою та телефонограмою) із зазначенням всіх необхідних відомостей.

Згідно з п. 4.1.5 Договору в усіх випадках, не обумовлених даним Договором, сторони керуються діючим законодавством України, зокрема, Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс - 2010.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання та буде діяти до 31 грудня 2014 р. Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу в письмовій формі про розірвання Договору, строк дії договору буде автоматично продовжуватись на кожен наступний календарний рік.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до частини першої статті 929 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Частиною тринадцятою статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання Договору та на підставі відповідних заявок відповідача, протягом 2014 р. позивачем здійснено комплексне обслуговування та організовано перевезення чотирьох партій контейнерів з вантажем ТОВ "РМ - Інвест" (ящиків керамічної плитки) (партія 18x20, партія 16x20, партія 13х20, партія 23x20) з території України (Порт Іллічівськ) до території Сполучених штатів Америки (Порт Лонг-Біч) з метою доставки вантажу кінцевому отримувачу - Компанії АТЕМ USA LLC (Сполучені Штати Америки), що підтверджується копіями відповідних коносаментів, виданих позивачем.

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги позивач зазначив про неналежне виконання ТОВ "РМ-Інвест" своїх зобов'язань, згідно з укладеним між сторонами Договору № 040114 в галузі транспортно-експедиторського обслуговування від 30.01.2014, в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг з транспортно - експедиторського обслуговування вантажів, а саме вартості морського перевезення вантажу за маршрутом Лонг-Біч (США) - порт Констанца (Румунія) (фрахту), внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 5 358 644,74 грн., а також понесені позивачем додаткові витрати в сумі 869 488,13 грн., в зв'язку з оплатою наднормативного використання контейнерної тари (детеншн) та оплатою простою автомобільних платформ (шасі) в сумі 1 439 134,30 грн., які заявлені позивачем до відшкодування з боку відповідача як замовника.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що кожна із наданих позивачем заявок містить недоліки форми та змісту (відсутність печатки та підпису уповноваженої особи ТОВ "РМ-Інвест", відсутність назви судна, яке безпосередньо має здійснити перевезення, розрахунку та тарифів на локальні витрати тощо).

Місцевий господарський суд, з огляду на неналежний зміст та недоліки оформлення заявок та гарантійних листів, а також враховуючи визначений Договором маршрут перевезення вантажу через Одеський (Іллічівський) морський торговельний порт, що не відповідає маршруту фактично здійсненого позивачем за первісним позовом перевезення вантажу та надання експедиторських послуг, прийшов до висновку про неможливість розцінювати покладені в основу обґрунтування позовних вимог заявки, в якості невід'ємних додатків до Договору та доказів узгодження переліку, змісту та вартості послуг за Договором, що разом із сумнівним походженням гарантійних листів, в свою чергу, не може свідчити про досягнення сторонами будь-якої згоди щодо вартості фрахту чи інших витрат та підтверджувати замовлення спірних послуг відповідачем.

Так, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання саме Товариству з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" послуг з транспортно - експедиторського обслуговування вантажів під час здійснення перевезення (реекспорту товару) з порту Лонг-Біч (США) до порту Констанца (Румунія).

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні первісних позовних вимог є передчасним, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Разом з тим, згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у письмовій формі. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також прийняттям до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача з заявками №301214, №231214, №301214-1, №200115 та №210115 в якості додатку до Договору №040114-2 від 30.01.2014.

В процесі транспортування вантажів відповідач звернувся до позивача з листами №3012/14 від 30.12.2014, № 2612/14 від 26.12.2014, № 2101/15-1 від 21.01.2015, № 2101/15-2 від 21.01.2015 (відповідно до п. 2.2.4 Договору), згідно з якими підтвердив чинність надісланих заявок, а також той факт, що ТОВ "РМ-Інвест" є власником вантажу, який підлягає доставці в порт Констанца (Румунія). Зокрема, в зазначених листах вказано перелік контейнерних вантажів, які підлягають реекспорту в порт Констанца (Румунія) з вказівкою на номери домашніх коносаментів та гарантують оплату ТОВ "РМ-Інвест" витрат, пов'язаних з реекспортом вантажів (вказаних контейнерів) з порту Лонг - Біч (США) до порту Констанца (Румунія).

Таким чином, врховуючи вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості щодо надання транспортно-експедиційних послуг з реекспорту вантажу.

Крім того, відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, в процесі розгляду справ №910/1567/15-г, №910/1181/15-г, №910/1701/15-г та №910/28421/14 судами встановлено, що ТОВ «РМ-Інвест» взяло на себе зобов'язання щодо реекспорту поставлених ним партій керамічної плитки. Зобов'язання було виконане, а товар реекспортований з митної території США. Зокрема, зі змісту рішень вбачається здійснення реекспорту з ініціативи ТОВ «РМ-Інвест»

Доказів надання послуг з реекспорту вантажу іншими особами матеріали справи не містять, як і претензій з приводу повернення вантажу та здійснення його перевезення.

Відповідно до ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Як зазначає позивач, останній із залученням морського лінійного перевізника (СМА СGМ) здійснив реекспорт доставлених в США (порт Лонг-Біч) контейнерів з вантажем на територію Румунії (порт Констанца), що підтверджується відповідними домашніми коносаментами, виданими позивачем, як експедитором, та лінійними коносаментами, виданими лінійним морським перевізником СМА СGМ, які відображають реекспорт (шлях прямування) вантажу від пункту його відправлення (порт Лонг-Біч, США) до пункту його призначення (Порт Констанца, Румунія), а також виданими судохідною лінією - компанією Danmar Lines морськими коносаментами, якими підтверджується факт завантаження вантажу на борт судна, укладення договору морського перевезення та здійснення його транспортування за визначеним маршрутом в кінцеву точку прямування.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" та DHL Global Forwarding (Austria) GmbH, як регіональним підрозділом Deutsche Post DHL Group укладено довгостроковий договір про надання транспортних послуг № VІЕ_2009_USD від 08.09.2009 р., відповідно до умов якого DHL Global Forwarding (Austria) GmbH надає послуги щодо транспортування вантажів, належних ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)" або третім особам.

Таким чином, транспортування вантажів з порту відправлення Лонг Біч (США) до порту призначення Констанца (Румунія) за заявками, які містяться в матеріалах справи та надіслані експедитору - ТОВ "ДХЛ Логістика (Україна)", організоване від імені останнього регіональним підрозділом DHL Global Forwarding (Austria) GmbH.

Фрахт та локальні витрати сплачено в порту оформлення коносаментів Лонг Біч, США, що підтверджується відповідними коносаментами Danmar Lines LTD, пункт 20.7 оборотної сторони яких містить умову, що фрахт повинен бути оплачений перевізнику до поставки товару.

Так, агентом виставлено експедитору до оплати вартість наданих послуг з організації перевезення вантажу, що підтверджується інвойсами №0150118 від 02.02.2015, №0150191 від 02.03.2015, №0150284 від 06.03.2015 та 0150553.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначені інвойси містять посилання на конкретні номера контейнерів та призначення платежу, що дає змогу ідентифікувати вантаж, підставу надання транспортних послуг, приналежність вантажу замовнику послуг- ТОВ «РМ-Інвест» та відповідність заявкам на перевезення.

Вищезазначені інвойси оплачені позивачем в повному обсязі на загальну суму 400000 доларів США, що підтверджується копією платіжного доручення №373 від 15.04.2015.

Крім того, оплату за понаднормове використання контейнерів та автотранспортних платформ здіснено американським підрозділом холдингу Deutsche Post DHL Group - агентом DHL Global Forwarding (USA), що підтверджується виставленими протягом січня - лютого 2015 р. та оплаченими рахунками власника контейнерної тари - компанії CМА СGМ та компанії власника автомобільних платформ - FLC Logistics, а саме №1-0671392 та №1-0671391 від 18.02.2015 р. на загальну суму 60480 доларів США, №1-0671416 від 18.02.2015 р. на суму 2 970 дол. США та №1-0676850 від 27.04.2015 р. на суму 11 205 дол. США, всього на суму 73980 дол. США.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено виставлені рахунки (інвойси) по оплаті понаднормового використання контейнерів разом з рахунками щодо понаднормового використання шасі та іншими платежами перед DHL Global Forwarding (USA) платіжним дорученням в іноземній валюті № 231 від 31.03.2015 р. на загальну суму 152853,46 доларів США.

Колегія суддів звертає увагу, що платіжним дорученням № 231 від 31.03.2015 оплачено саме інвойси, які виставлені за організацію перевезення вантажів за заявками ТОВ «РМ-Інвест», що підтверджується деталізацією зазначеного платіжного доручення.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та беручи до уваги правідносини, що виникла між сторонами, колегія суддів критично оцінює посилання місцевого господарського суду на недоліки в документах наданих позивачем за первісним позовом в підтвердження своїх доводів.

Статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що підтвердженням витрат експедитора є документи(рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов'язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування. Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов'язки клієнта.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем, в порушення умов Договору та норм чинного законодавства України, не виконано зобов'язання по оплаті грошових коштів за надані послуги в повному обсязі.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4.3.4 Договору сторони погодили, що за прострочку платежу замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5 % від суми рахунку за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені.

Колегія суддів перевіривши розрахунки сум заявлених до стягнення позивачем за первісним позовом, які складені арифметично вірно, прийшла до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Щодо зустрічних позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні з огляду на наступне.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

За вимогами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, в силу вимог цивільного законодавства для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, а саме: протиправна поведінка особи; шкідливий результат такої поведінки (збитків); причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками; вина особи, яка заподіяла збитки. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно частини 3 статті 147 Господарського кодексу України збитки, завдані суб'єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що предметом доказування по справі № 910/9015/15, на яку посилається позивач за зустрічним позовом, є виконання сторонами зобов'язань під час виконання умов Договору № ЕХ010714 від 01.07.14, укладеного між компанією АТЕМ USA LLC (США, Каліфорнія) та ТОВ "РМ-Інвест" щодо поставки товару (керамічної плитки) з порту Іллічівськ (Україна) до порту призначення Лонг -Біч (США), в той час, як предметом первісного позову в даній справі є стягнення заборгованості ТОВ "РМ - Інвест" за Договором № 040114 від 30.01.14 за надані ТОВ "ДХЛ - Логістика (Україна)" транспортно - експедиторські послуги з перевезення вантажу за маршрутом Лонг-Біч (США) - Констанца (Румунія).

Крім того, партії товару (контейнери), які є предметом первісного позову по справі №910/18973/15, є відмінними від партій товару, затримка з поставки яких зумовила виплату ТОВ "РМ-Інвест" 322525,00 дол. США штрафу, що також підтверджується рішенням господарського суду міста Києві від 03.06.15 по справі № 910/9015/15 та змістом первісної позовної заяви.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевим господарським судом невірно застосовані норми матеріального права та ненадана належна оцінка доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 по справі №910/18973/15 - частковому скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 по справі №910/18973/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 по справі №910/18973/15 скасувати частково. Прийняти нове.

3. Первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ -ІНВЕСТ" (02002, м. Київ, вул. Панельна 1, ідентифікаційний код 24930146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" (03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 34, ідентифікаційний код 22945 (п'ять мільйонів триста п'ятдесят вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 74 коп. - заборгованості за транспортно-експедиторські послуги, 869488 (вісімсот шістдесят дев'ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 13 коп. - відшкодування витрат по сплаті детеншен, 1439134 (один мільйон чотириста тридцять дев'ять тисяч сто тридцять чотири) грн. 30 коп. відшкодування витрат за простій шассі, 2237460 (два мільйони двісті тридцять сім тисяч чотириста шістдесят) грн. 66 коп. - пені, 145832 (сто сорок п'ять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 15 коп. - 3% річних, 849775 (вісімсот сорок дев'ять тисяч сімсот сімдесят п'ять) грн. 97 коп. - інфляційних втрат та 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ -ІНВЕСТ" (02002, м. Київ, вул. Панельна 1, ідентифікаційний код 24930146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" (03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 34, ідентифікаційний код 22945557) 214121 (двісті чотирнадцять тисяч сто двадцять одну) грн. 63 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва

7.Матеріали справи №910/18973/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна