ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

16.05.16 Справа № 914/677/16

Суддя Львівського апеляційного господарського суду Гриців В.М. - член колегії суддів: головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Якімець Г.Г. розглянув клопотання публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані»

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2016 року публічне акціонерне товариство «Кредобанк» подало апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані» разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

12 травня 2016 року апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані» і матеріали справи надійшли до Львівського апеляційного господарського суду. Цього ж дня проведено автоматизований розподіл, яким визначено склад колегії суддів: Гриців В.М. (головуючий), Давид Л.Л., Якімець Г.Г.

У поновленні пропущеного строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16 слід відмовити з наступних підстав.

Конституцією України (ст. 6, ч. 2 ст. 19) установлено обов'язок органів державної влади (законодавчої, виконавчої, судової), їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.

За визначенням статті 93 ГПК України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного судового рішення.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Відповідно до статті 53 ГПК України господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Як роз'яснено п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» з наступними змінами і доповненнями, клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, у силу закону апелянт повинен обґрунтувати та довести наявність поважних причин пропуску процесуального строку на подання апеляційної скарги.

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» у клопотанні обґрунтовує поважність причини пропуску строку подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16 тим, що банк не був учасником процесу, про існування ухвали довідався 25 квітня 2016 року з офіційного сайту ВГС України, де було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю ТзОВ «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані», а з текстом ухвали ознайомився з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень. Вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали порушено права ПАТ «Кредобанк», як кредитора боржника, в такий спосіб боржник намагається затягнути процес розрахунку із своїми кредиторами шляхом заниження амортизаційної вартості майна.

При цьому жодних доказів на підтвердження вказаного апелянт не надав.

Правовою підставою клопотання зазначає ст. 8 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 1, 21, 91, 93 ГПК України, також покликається на роз'яснення, викладені у п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України».

Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року, якою суд порушив провадження у справі №914/677/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані», увів мораторій на задоволення вимог кредиторів, увів судову процедуру розпорядження майном боржника, призначив розпорядника майна боржника. Провадження у справі банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані» порушено за заявою боржника на загальних підставах, визначених ст. 10, ч. 5 ст. 11, ч. 1 ст. 15 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки виникли обставини загрози неплатоспроможності (т. 1, а.с. 181-185).

Приписами частини першої статті 91 ГПК України передбачено право на апеляційне оскарження судового рішення, що не набрало законної сили особою, яка не брала участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

За змістом частини 6 статті 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За визначенням статті 1 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» учасниками у справі про банкрутство є сторони (конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут)), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Кредитор це юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Вищий господарський суд України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі №914/4284/15 зазначив, що виходячи із положень ч. 2 ст. 41, ст.ст. 22, 91 ГПК України та норм ст. 1 Закону про банкрутство правовий статус особи, як такої, що має кредиторські вимоги до боржника у справі про банкрутство відрізняється, в залежності від стадії провадження у справі про банкрутство, від процесуального статусу цієї ж особи, як сторони або учасника провадження у справі про банкрутство, що має та користується відповідними процесуальними правами, визначеними, зокрема, нормами ст.ст. 22, 91, 106 ГПК України.

Так, відповідно до норм ч. 15 ст. 16, ст.ст. 23, 24, 25 Закону про банкрутство у справі про банкрутство, що здійснюється за загальною процедурою, особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, та не є ініціюючим кредитором у справі, набуває саме процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом та прийняття відповідної ухвали.

Господарський суд Львівської області розглядає справу №914/677/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані» на стадії виявлення кредиторів - суд призначив на 24 травня 2016 року судове засідання для розгляду заявлених кредиторами вимог, у тому числі й кредиторських вимог публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (т. 4, а.с. 97-165).

Таким чином, на дату прийняття оскаржуваної ухвали публічне акціонерне товариство «Кредобанк» не набуло процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані».

Слід зазначити й те, що 30 березня 2016 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднене оголошення про порушення справи №914/677/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані» (т. 1, а.с. 186-187).

Отже, з 31 березня 2016 року публічному акціонерному товариству «Кредобанк» могло бути відомо про прийняття Господарським судом Львівської області 29 березня 2016 року ухвали про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані».

Апеляційна скарга на ухвалу подана через тридцять днів з дати її прийняття.

При цьому публічне акціонерне товариство «Кредобанк» не надало жодних доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що про існування ухвали банк довідався 25 квітня 2016 року; що при винесенні оскаржуваної ухвали порушено права ПАТ «Кредобанк», як кредитора боржника, в такий спосіб боржник намагається затягнути процес розрахунку із своїми кредиторами шляхом заниження амортизаційної вартості майна.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року вказав, що норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Від судів вимагається вказувати підстави.

У рішенні від 20 травня 2010 року у справі Пелевін проти України Європейський суд з прав людини вказав, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Виходячи із вищенаведеного законні підстави для задоволення клопотання публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про відновлення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані» відсутні.

Керуючись ст. 86, ч. 2 ст. 93 ГПК України, суддя Львівського апеляційного господарського суду

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Кредобанк» у поновленні пропущеного строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16.

Суддя Гриців В.М.