ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 915/219/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094 ()

адреса для листування: вул. Мостобудівників, 17/12, м. Миколаїв, 54030

до відповідача ОСОБА_2 обласного шкірно-венерологічного диспансеру Миколаївської обласної ради, вул. Радісна, 2, м. Миколаїв, 54020 ()

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність №149-К-О від 20.01.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 2 від 11.04.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 обласного шкірно-венерологічного диспансеру Миколаївської обласної ради про:

- визнання недійсним договору дарування від 07.08.2014 року, укладеного між ПАТ КБ Приватбанк та Миколаївським обласним шкірно-венерологічним диспансером;

- застосування наслідків недійсності правочину та зобовязання Миколаївського обласного шкірно-венерологічного диспансеру повернути ПАТ КБ Приватбанк отримане по недійсному правочину майно:

- Багатофункціональний пристрій Samsung SCX-4220 серійний номер К0018023 вартістю 1 625, 40 грн.;

- Монітор 17 ДСВ серійний номер NK 021896/1 вартістю 975, 00 грн.;

- ПК моноблок ACER PW.NC3E9 eMachines EZ1700 18/5 HD LCD, Atom Dual Core D525, серійний номер DN37527, вартістю 3 306, 96 грн.;

- Системний блок PATRIOT mATX; 350 W; 128 МВ; HDD 80 GB; Pentium DC E2140; клавіатуру, мишу серійний номер DN072615 вартістю 1 030, 02 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.03.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 29.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.03.2016 року розгляд справи відкладено на 19.04.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.04.2016 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 17.05.2016 року.

В судовому засіданні 17.05.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Між ПАТ КБ «Приватбанк» та Миколаївським обласним шкірно-венерологічним диспансером 23.07.2014 року було укладено договір № б/н про відповідальне зберігання майна. За вказаним договором відповідач отримав на відповідальне зберігання майно: ПК моноблок АСЕR інв. номер DN37527 вартістю 3306, 96 грн. (Акт приймання-передачі від 23.07.2015 року).

Строк дії договору встановлено з 23 липня 2014 року по 23 липня 2025 року.

Позивач 04.12.2015 року направив відповідачеві письмову вимогу про повернення переданого на зберігання майна. Відповідач відмовився від виконання вказаної вимоги, посилаючись на те, що передане на зберігання майно разом з іншим обладнанням було передане йому у власність на підставі заяви та акту приймання-передачі від 07.08.2014 року, які підписані від імені позивача заступником керівника відділення № 20 філії «Миколаївське регіональне управління» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_5

Позивач зазначив, що ОСОБА_5, підписуючи договір дарування та передаючи майно відповідачеві, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, договір не відповідає волі сторони договору ПАТ КБ «Приватбанк» та не був у подальшому ним схвалений, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 92, 203, 207, 215, 241, 387 ЦК України та умовами договору.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов (арк. 38-39), та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне.

Керуючись ст. 203, 215 ЦК України, ст. 208 ГК України відповідач зазначив про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору про безоплатну передачу майна (дарування).

Судові витрати просив суд покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі директора Миколаївського РУ ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_6 та Миколаївським обласним шкірно-венерологічним диспансером в особі головного лікаря ОСОБА_7 було укладено договір № б/н про відповідальне зберігання від 23.07.2014 року (арк. 9-10).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Умовами договору про відповідальне зберігання сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору ПриватБанк передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання майно, згідно списку (додаток 1) та зобовязується повернути ПриватБанкові відповідне майно в схоронності на першу вимогу Приватбанка.

Перелік майна, що передається на зберігання, його кількість, вартість та місце знаходження визначені в Актах приймання-передачі, що є до додатками до цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору строк зберігання майна встановлюється: з 23 липня 2014 р. по 23 липня 2025 р.

Відповідно до п. 1.3 Договору майно, яке є предметом цього договору передається ПриватБанком зберігачу на зберігання та повертається ПриватБанку за його вимогою по акту приймання-передачі в строк, передбачений п. 1.2 цього договору. Обовязок по складанню акта приймання-передачі покладається на ПриватБанк.

Відповідно до п. 2.3 Договору зберігач зобовязаний повернути майно на першу вимогу ПриватБанку впродовж 3 днів з моменту надходження вимоги про повернення у стані не гіршому ніж той, в якому майно було одержане.

Відповідно до п. 3.2 Договору ПриватБанк має право відмовитись від цього договору і припинити його дію, письмово попередивши про це зберігача не менш ніж за 3 дні до припинення.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору про відповідальне зберігання від 23.07.2014 року позивач передав, а відповідач прийняв моноблок інв. номер DN37527 вартістю 3 306, 96 грн., про що між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі від 23.07.2014 року (арк. 11).

В подальшому позивач направив відповідачу письмову вимогу за вих. № 47 від 04.12.2015 року з повідомленням відповідача про припинення дії договору та вимогою повернути майно у строк протягом 3-х днів з дня отримання цього повідомлення (арк. 12).

Відповідач листом від 08.12.2015 року за вих. № 1481 направив позивачу відповідь, що згідно заяви та акту приймання - передачі від 07.08.2014 року майно було передано у власність закладу (арк. 13).

Судом також встановлено, що під час дії договору про відповідальне зберігання позивач направив відповідачу заяву без номера без дати, якою просив відповідача прийняти в якості благодійної допомоги обладнання відповідно до переліку зазначеному в акті приймання передачі від 07.08.2014 року (арк. 14-15).

Відповідно до Акту приймання передачі обладнання від 07.08.2014 року позивач передав, а відповідач прийняв у власність обладнання, а саме:

- Багатофункціональний пристрій Samsung SCX-4220 (s/n КЗ 018023) вартістю 1 625, 40 грн.;

- Монітор 17 ДСВ (s/n NK 021896/)1 вартістю 975, 00 грн.;

- ПК моноблок Acer PW.NC3E9 eMachines EZ1700 18.5 HD LCD, Atom Dual Core D525, (s/n DN37527), вартістю 3 306, 96 грн.;

- Системний блок PATRIOT mATX; 350 W; 128 МВ; HDD 80 GB; Pentium DC E2140; клавіатуру, мишу (s/n DN072615) вартістю 1 030, 02 грн.

Вищевказану заяву та акт зі сторони ПАТ КБ "ПриватБанк" підписано заступником керівника відділення № 20 філії «Миколаївське регіональне управління» ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_5

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним договору дарування від 07.08.2014 року (оформленого заявою та актом прийому-передачі) та застосування наслідків недійсності правочину. Підставою позову зазначено обставини щодо укладення договору дарування представником з перевищенням повноважень та відсутності схвалення правочину.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Обовязковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 729 ЦК України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

Здійснення благодійної діяльності на території України регулюється Законом України «Про благодійництво та благодійні організації».

ОСОБА_8 визначає загальні засади благодійництва, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, спрямованих на розвиток благодійної діяльності, гарантує державну підтримку її учасникам та створює умови для діяльності благодійних організацій відповідно до чинного законодавства України.

Благодійництво це добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги.

Благодійна діяльність не передбачає отримання прибутків. Благодійні організації це недержавні організації, головною метою діяльності яких є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства або окремих категорій осіб згідно із Законом України «Про благодійництво та благодійні організації».

Благодійні організації можуть утворюватися як членські благодійні організації, благодійні фонди та установи, фундації, місії, ліги тощо.

Під терміном «благодійна організація» слід розуміти неприбуткову організацію, створену для здійснення благодійної діяльності відповідно до Закону України «Про благодійництво та благодійні організації», яка зареєстрована у відповідному податковому органі як благодійна організація та має в установчих документах обовязок з періодичного (не рідше одного разу на рік) оприлюднення повних звітів про джерела залучення коштів (майна) для здійснення благодійної діяльності та про напрями їх використання, а також про подання таких звітів будь-якому благодійнику такої благодійної організації (за запитом останнього).

Враховуючи, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не є благодійною організацією в розумінні Закону України "Про благодійництво та благодійні організації», правочин щодо безоплатної передачі у власність відповідачу рухомого майна (комп'ютерів та приналежностей) за правовою природою є договором дарування, а не благодійною допомогою.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 719 ЦК України договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 720 ЦК України сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_9 Крим, територіальна громада.

Підприємницькі товариства можуть укладати договір дарування між собою, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом дарувальника. ОСОБА_8 положення не поширюється на право юридичної особи укладати договір пожертви.

Договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдаровуваного, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Правочин дарування рухомого майна було вчинено 07.08.2014 року. Правочин дарування між сторонами було оформлено заявою та актом прийому-передачі, які зі сторони ПАТ КБ "ПриватБанк" підписано заступником керівника відділення № 20 філії «Миколаївське регіональне управління» ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_5

До матеріалів справи позивачем подано усі довіреності, які були видані ПАТ КБ "ПриватБанк" на ім'я ОСОБА_5, а саме:

- довіреність № 3146-К-О від 22.08.2014 року (арк. 16-17);

- довіреність № 3145-К-Н від 27.08.2014 року (арк. 63);

- довіреність № 1629-К-О від 21.05.2014 року (арк. 45).

Дослідивши подані до матеріалів справи довіреності, судом встановлено, що довіреності на ім'я ОСОБА_5 від 22.08.2014 року та від 27.08.2014 року не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення правочину дарування довіреності ще не були видані представнику. При цьому, зі змісту довіреності № 1629-К-О від 21.05.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 було надано повноваження на здійснення від імені ПАТ КБ "ПриватБанку" будь-яких дій лише щодо виплати пенсій та грошової допомоги (арк. 45).

Відповідно до п. 3.1 Положення про Відділення № 20 філії «Миколаївське регіональне управління» ПАТ КБ "Приватбанк" (нова редакція), затвердженого рішенням Правління ПАТ КБ "ПриватБанк" 31.05.2012 року, загальне керівництво діяльністю Відділення здійснюється Філією. Безпосереднє керівництво Відділенням здійснюється керівником (у разі його наявності), який діє на підставі довіреності.

Відповідно до п. 3.2 Положення керівник Відділення несе відповідальність за збереження всіх цінностей, переданих у користування Відділенню (арк. 64-68).

Повноважень на вчинення будь-яких договорів від імені позивача, що не пов'язані з професійною діяльністю банку, в тому числі щодо розпорядження майном банку, ані довіреностями, ані Положенням заступнику керівника відділення № 20 філії «Миколаївське регіональне управління» ПАТ КБ "Приватбанк" не надано.

Враховуючи вищевикладене, правочин дарування було вчинено представником Банку (заступником керівника Відділення Банку ОСОБА_5 В.) з перевищенням повноважень.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 року № 11 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Будь-яких доказів, які б свідчили про схвалення ПАТ "КБ "ПриватБанк" договору дарування суду не подано.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підписуючи договір дарування та передаючи майно відповідачеві, представник позивача не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, договір не відповідає волі сторони договору ПАТ КБ «Приватбанк» та не був у подальшому ним схвалений. За таких обставин позовні вимоги про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину є обгрунтованими, підставними та підлягають задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Судовий збір в розмірі 2 756 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Питання повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом, вирішується відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 07.08.2014 року, укладений між ПАТ КБ Приватбанк та Миколаївським обласним шкірно-венерологічним диспансером.

Застосувати наслідки недійсності правочину та зобовязати відповідача ОСОБА_2 обласний шкірно-венерологічний диспансер Миколаївської обласної ради, вул. Радісна, 2, м. Миколаїв, 54020 () повернути позивачу ОСОБА_1 акціонерному товариству комерційний банк Приватбанк, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094 (); адреса для листування: вул. Мостобудівників, 17/12, м. Миколаїв, 54030 отримане по недійсному правочину майно:

- Багатофункціональний пристрій Samsung SCX-4220 серійний номер К0018023 вартістю 1 625, 40 грн.;

- Монітор 17 ДСВ серійний номер NK 021896/1 вартістю 975, 00 грн.;

- ПК моноблок ACER PW.NC3E9 eMachines EZ1700 18/5 HD LCD, Atom Dual Core D525, серійний номер DN37527, вартістю 3 306, 96 грн.;

- Системний блок PATRIOT mATX; 350 W; 128 МВ; HDD 80 GB; Pentium DC E2140; клавіатуру, мишу серійний номер DN072615 вартістю 1 030, 02 грн.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 обласного шкірно-венерологічного диспансеру Миколаївської обласної ради, вул. Радісна, 2, м. Миколаїв, 54020 () на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ, 49094 (); адреса для листування: вул. Мостобудівників, 17/12, м. Миколаїв, 54030:

- 2 756 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 23.05.2016 року

Суддя Е. М. Олейняш