ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Справа № 917/2628/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1017П/1-35) на рішення господарського суду Полтавської області від 11 березня 2016 року у справі

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Мрія, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Гадячсир, м. Гадяч, Полтавська область

про стягнення 1963831,60 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11 березня 2016 року (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 11 березня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки постачальником не було надано покупцеві повного пакету документів, зазначених у п. 2.3. договору поставки №27-М від 01.06.2012 року, зокрема, спеціалізованих товарних накладних за формою № 1 - ТН (МС), ТОВ Гадячсир, скориставшись правом, передбаченим пунктом 2.4. договору, було призупинено оплату товару за договором, що виключає порушення прав позивача та свідчить відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов договору самим постачальником.

Разом з цим, за твердженням відповідача, приймальна квитанція не може підтверджувати факт здійснення конкретної поставки, так як вона не є первинним документом, який підтверджує факт здійснення поставки, а є лише узагальнюючим (зведеним) обліковим документом бухгалтерської звірки.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Мрія надало відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа слухалась на умовах оголошення перерви в судовому засіданні з 17.05.2016 року до 09:30 год. 23.05.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, доводи відповідача та позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 01 червня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Гадясир, покупцем, та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Мрія, продавцем, було укладено Договір № 27-М поставки (далі договір).

Відповідно до пункту 1 договору постачальник зобов'язався систематично передавати у власність покупця молочну сировину (молоко коровяче незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), далі за текстом молоко, а покупець - приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що кількість молока зазначається в спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою-1 ТН (МС), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01 липня 2002 року (далі - Товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (Додаток № 1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 2.1.1 договору сторони обумовили умови поставки: EXW Інкотермс 2010 - склад Постачальника, що знаходиться за адресою: с. Великі Будища Гадяцького району, Полтавської області.

Право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником Покупця товарної накладної крім випадку виявлення Покупцем невідповідності молока вимогам ДСТУ 3662-97, діючим в Україні стандартам, а також ветеринарним та санітарним вимогам (п.2.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.5. договору визначено, що не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою № 3-ПК (МС), в якій вказується кількість та вартість молочної сировини.

Покупець проводить оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту переходу права власності на молоко (п.5.4).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що ним на виконання умов договору за період з 01.09.2015 року по 31.10.2015 року було передано відповідачу товар на загальну суму 2582880,68 грн., а відповідач, підписавши договір поставки, видаткові накладні, приймальні квитанції та видавши довіреності на отримання товар, взяв на себе обовязок з оплати товару.

Однак, за твердженням позивача, відповідач зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором виконав частково в розмірі 649117,66 грн., на момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині сплати 1933763,02 грн. ним не виконані.

Таким чином, за висновком позивача, з відповідача підлягає стягненню 1933763,02 грн основного боргу, а також 25828,81 грн. штраф, 4239,77 грн. 3% річних, всього 1963831,60 грн.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач належним чином виконував зобов'язання за договором щодо здійснення ним поставки товару, однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів статті 692 Цивільного кодексу України не оплатив отриманий товар у встановлені у Договорі строки, заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 1963831,60 грн.

Також місцевий господарський суд зазначив, що позивачем з урахуванням статей 546, 549 Цивільного кодексу України, статей 199, 230 Господарського кодексу України, пункту 6.2 договору правомірно нараховано відповідачу штраф у розмірі 25828,81 грн., а також з урахуванням частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України - 3% річних в сумі 4239,77 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У пункті 4.4 договору встановлено, що молоко вважається прийнятим належним чином і уповноваженою на це особою, якщо у товарній накладній постачальника поставлені підпис, печатка або штамп покупця.

Згідно з пунктом 5.4 договору покупець проводить оплату за придбане молоко, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з моменту переходу права власності на молоко.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору за період з 01.09.2015 року по 31.10.2015 року передав відповідачу товар на загальну суму 2582880,68 грн, що підтверджується:

приймальна квитанція №81 від 30.09.2015 року на суму 1292928,19 грн.;

приймальна квитанція №99 від 31.10.2015 року на суму 1289952,49 грн.

Вказані документи підписані керівником та головним бухгалтером відповідача та містять печатку ТОВ "Гадячсир".

Таким чином, підписання вказаних документів відповідачем свідчить про передачу продавцем у власність покупця товару, що створює для останнього обовязок з його оплати.

Однак, відповідач зобов'язання щодо оплати поставленого товару за Договором виконав частково в розмірі 649117,66 грн., у звязку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість на суму 1933763,02 грн.

Отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 1933763,02 грн. основного боргу.

Відповідно до пункту 6.2 договору у випадку якщо заборгованість з оплати молока (п. 5.4 цього договору) становить 10 (календарних) днів і більше, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 1 (одного) % від суми боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій та 3% річних і знаходить його обґрунтованим, у звязку чим колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 25828,81 грн. штрафу та 4239,77 грн. 3% річних.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що постачальником не було надано покупцеві повного пакету документів, зазначених у п. 2.3. Договору, зокрема, спеціалізованих товарних накладних за формою № 1 - ТН (МС), ТОВ Гадячсир, скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 2.4. договору, на законних підставах було призупинено оплату товару за договором, що виключає порушення законних прав позивача та свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов договору самим постачальником..

Разом з цим, за твердженням відповідача, приймальна квитанція не може підтверджувати факт здійснення конкретної поставки, так як не є первинним документом, який підтверджує факт здійснення поставки, а є лише узагальнюючим (зведеним) обліковим документом бухгалтерської звірки.

Однак, колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про

господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності пункту 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Укоопспілки від 29.05.2000 року від 29 травня 2000 р. N 118 за погодженням з Держкомстатом України (далі Порядок №118), приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини - є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Разом з цим, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 N 176, приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Таким чином, зі змісту вказаних норм випливає, що приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за своєю природою є первинними документами і їх виписка є неможливою без попереднього складання товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), на підставі яких такі приймальні квитанції складаються.

При цьому накладна товарна за своєю природою - це первинний бухгалтерський документ, призначений для оформлення операцій по відпустці і прийому товарно-матеріальних цінностей.

Отже факт виписки відповідачем приймальних квитанцій свідчить про інший факт - виписку накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) і вказаний різновид первинних документів підтверджує факт здійснення операції з передачі позивачем у власність відповідача обумовленого договором товару.

При цьому, як вже зазначалося, відповідно до пункту 4.4 договору молоко вважається прийнятим з моменту оформлення покупцем належним чином товарної накладної, тоді як умови пункту 5.4 договору покладають на покупця обовязок проводить оплату за придбане молоко протягом 10 банківських днів з моменту переходу права власності на молоко.

Обставина призупинення оплати товару за договором на підставі п. 2.4. договору до моменту надання позивачем документів, зазначених в пункті 2.3. договору, не підтверджується матеріалами справи, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження факту зупинення ним оплат і повідомлення про це позивача.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 11 березня 2016 року у справі №917/2628/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 25.05.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Хачатрян В.С.