РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016Справа №910/6291/16

За позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення компенсації у розмірі 27 560, 00 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Хлєбніков С.Г.;

від відповідача: не з'явились;

вільний слухач: ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 27 560, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем майнових авторських прав позивача шляхом незаконного використання музичних творів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.04.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

Розгляд справи відкладався згідно п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач двічі повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання своїх представників не направив, заявлені позовні вимоги не заперечив.

Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 та від 25.04.2016 судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду від 07.04.2016 з відміткою: «за терміном зберігання», при цьому, поштове повідомлення про вручення або конверт з ухвалою суду від 25.04.2016 до суду не повернулися.

Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.05.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011.

01.01.2014 між Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (далі - організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» (далі - видавник) укладено договір № АУ003К про управління майновими авторськими правами, умовами якого передбачено, що видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами та твори та субвидані твори, що належать або протягом дії даного договору будуть належати видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 8.3. договору, у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 (п. 11.1 договору).

01.01.2014 між Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» укладено додаток №1 до договору № АУ003К про управління майновими авторськими правами від 01.01.2014.

Відповідно до п. 1 додатку до договору, сторонами погоджено, що відшкодування витрат пов'язаних із збором, розподілом та виплатою винагороди здійснюється у процентному співвідношенні до загальної суми за встановленими ставками:

- 40 % від суми винагороди, зібраної на користь правовласника з 01.01.2013 по 31.03.2014;

- 30 % від суми винагороди, зібраної на користь правовласника з 01.04.2014;

- 50 % від сум, фактично отриманих організацією на підставі судових рішень.

01.01.2014 між Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» укладено додаток №2 до договору № АУ003К про управління майновими авторськими правами від 01.01.2014.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2014, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору про управління майновими авторськими правами № АУ003К від 01.01.2014 - до 31.12.2015 включно та викласти п.п. 11.1. договору № АУ003К від 01.01.2014 в наступній редакції:

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. При цьому сторони можуть продовжити строк дії даного договору, підписавши відповідну угоду.

Додатковою угодою № 3 від 22.12.2015, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № АУ003К від 01.01.2014 - до 31.12.2016 включно та викласти п.п. 11.1. договору № АУ003К від 01.01.2014 в наступній редакції:

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016. При цьому, сторони можуть продовжити строк дії даного договору, підписавши відповідну угоду про це.

Так, 31.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національне музичне видавництво» (далі - ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзик» (далі - ліцензіат) укладено ліцензійний договір № НЛВ-138/15.

Відповідно до п. 1.21 договору, термін дії прав на використання обчислюється з 01.01.2015 та закінчується 31.12.2016.

Ліцензіар надає, а ліцензіат набуває в строк та в межах території право використання творів, які містяться в каталозі ліцензіара, що означає право ліцензіата на свій розсуд здійснювати, дозволяти або забороняти здійснювати стосовно зазначених об'єктів наступні дії, зокрема відтворювати, поширювати, публічно виконувати твори, імпортувати екземпляри творів з метою поширення тощо (п. 2.1. договору).

Відповідно до виписки з каталогу творів від 30.01.2015 на виконання умов ліцензійного договору № НЛВ-138/15 від 31.12.2014, Товариство з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" набуло визначені договором права на наступні музичні твори, зокрема:

- код 65704; назва твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», автор музики - ОСОБА_4/ ОСОБА_5/ ОСОБА_6/ ОСОБА_7/ ОСОБА_8/ ОСОБА_9; автор тексту - ОСОБА_4/ ОСОБА_5/ ОСОБА_6/ ОСОБА_7/ ОСОБА_8/ ОСОБА_9; виконавець - ОСОБА_10, авторські права на твір 37, 4 %;

- код 1266487; назва твору «ІНФОРМАЦІЯ_2», автор музики - ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; автор тексту - ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; виконавець - ОСОБА_10, авторські права на твір 50 %.

На виконання умов договору № АУ003К від 01.01.2014, Товариство з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» надало декларацію № 9 від 30.01.2015, щодо музичних творів, майнові права на які передані в управління організації, зокрема:

- код 65704; назва твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», автор музики - ОСОБА_4/ ОСОБА_5/ ОСОБА_6/ ОСОБА_7/ ОСОБА_8/ ОСОБА_9; автор тексту - ОСОБА_4/ ОСОБА_5/ ОСОБА_6/ ОСОБА_7/ ОСОБА_8/ ОСОБА_9; виконавець - ОСОБА_10, публічне виконання 37, 4 %, публічне сповіщення 37, 4 %;

- код 1266487; назва твору «ІНФОРМАЦІЯ_2», автор музики - ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; автор тексту - ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; виконавець - ОСОБА_10, публічне виконання 50 %; публічне сповіщення 50 %.

Отже, на підставі зазначених вище договорів про управління майновими авторськими правами та декларацій, позивач набув майнові права інтелектуальної власності на музичні твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у виконанні ОСОБА_10.

Так, до майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Як зазначає позивач, актом фіксації № 27/05/15 від 18.05.2015, складеним уповноваженим представником організації колективного управління авторськими та суміжними правами та відеозаписом публічного сповіщення на відеокамеру було встановлено, що у приміщенні пабу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_2, в якому здійснює господарську діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, вільно розповсюджувались (публічно виконувались) музичні твори за допомогою колонок для фонового озвучення приміщення закладу і наявної в закладі побутової аудіо техніки, серед яких твори під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у виконанні ОСОБА_10.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що використання відповідачем вищевказаного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені вимогами п. «а», статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 440 Цивільного кодексу України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно п. 3 ст. 426 ЦК України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» зазначено, що враховуючи приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 441 Цивільного кодексу України, використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо.

Як встановлено судом вище, на підтвердження факту використання відповідачами творів під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у виконанні ОСОБА_10, у приміщенні пабу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_2, в якому здійснює господарську діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, позивачем надано відеозапис публічного сповіщення, акт фіксації № 27/05/15 від 18.05.2015, з приміткою про те, що в налаштуванні відеокамери стався технічний збій, внаслідок чого, технічне датування відеофайлу не співпадає із датою фактичного запису відео, який зазначений в акті 18.05.2015, а також надано товарний чек від 18.05.2015 та квитанцію на оплату від 18.05.2015.

У процесі провадження у справі судом здійснено дослідження наданих доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем авторських прав, з приводу чого судом встановлено наступне.

З проведеного відеозапису вбачається, що такий запис проводився на літній терасі пабу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_2, при цьому суд відзначає, що запис не чіткий, приспіви не чутно, на підставі окремо почутих куплетів не можливо дійти висновку який саме з наведених в акті фіксації № 27/05/15 від 18.05.2015 музичних творів лунає, та чи лунають взагалі оспорювані музичні твори.

Крім того, враховуючи, що такий відеозапис проводився на літній терасі пабу «ІНФОРМАЦІЯ_3», суд не виключає можливість звучання таких музичних творів з іншого закладу.

Таким чином, з наданих позивачем матеріалів суд унеможливлений дійти до беззаперечного висновку про використання відповідачем музичних творів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» у виконанні ОСОБА_10, саме у приміщенні пабу «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому у АДРЕСА_2, в якому здійснює господарську діяльністю Фізична особа-підприємець ОСОБА_1.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення компенсації у розмірі 27 560, 00 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 23.05.2016.

Суддя Бондарчук В.В.