ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р.Справа № 922/297/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Калініченко Н.В.

судді: Денисюк Т.С. , Аюпова Р.М.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічне акціонерне товариство "Харківгаз", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, м. Київ
до Споживчий кооператив з газифікації "Старолюботинський", м. Люботин
про внесення змін до договору.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2, дов. № 5498 від 30.12.15 року; ОСОБА_3, дов. № 116 від 12.01.16 року

третьої особи: не з'явися

відповідача: ОСОБА_4, договір про надання правової допомоги від 22.02.2016 року; ОСОБА_1О (голова правління, протокол зборів від 22.11.2001року); ОСОБА_5, дов. № 3 від 15.07.2015 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Харківгаз", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Споживчого кооперативу з газифікації "Старолюботинський", про внесення змін в договір на користування газопроводом № 3 від 01 квітня 2009 року в редакції додаткової угоди № 1 до договору на користування газопроводом від 25 грудня 2015 року, викладеної позивачем у позовній заяві.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що в процесі виконання сторонами договору є істотна зміна обставини, якою сторони керувалися при укладанні договору (ч.ч. 2, 4 ст. 652 Цивільного кодексу України). В якості правових підстав істотної зміни обставини позивачем визначено прийняття Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постанови № 2494 від 30 вересня 2015 року "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824 та затвердження Кодексу газорозподільних систем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 лютого 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/297/16 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 22 лютого 2016 року. 23 березня 2016 року ухвалою господарського суду Харківської області для розгляду справи № 922/297/16 призначено судову колегію. Протоколом автоматичного визначення колегії суддів від 23 березня 2016 року, для розгляду справи № 922/297/16, було призначено колегію у складі: головуючий суддя - Калініченко Н.В., судді Денисюк Т.С., Аюпова Р.М. Відповідно до приписів ч. 4 п. 3.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р., зокрема, у разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), спочатку починається перебіг строку вирішення спору. Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 березня 2016 року розгляд справи відкладено до 18 квітня 2016 року. 18 квітня 2016 року ухвалою господарського суду Харківської області залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг та відкладено розгляд даної справи до 16 травня 2016 року.

13 травня 2016 року через канцелярію суду від третьої особи надійшли письмові пояснення (вх. № 15626 від 13 травня 2016 року), в яких остання просить суд розглядати дану справу з урахуванням наданих пояснень та без участі представника Комісії. Дані пояснення судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 16 травня 2016 року з'явилися представники позивача та відповідача; третя особа свого уповноваженого представника в засідання суду не направила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та письмовими поясненнями (арк. спр. 137, 138-141).

Суд, розглянувши клопотання представника третьої особи про розгляд даної справи без участі його представника, проти задоволення якого не заперечували представники сторін, враховуючи принцип диспозитивності права учасників процесу на участь у судовому процесі та з огляду на невизнання явки учасників судового процесу в засідання суду обов'язковою, враховуючи приписи ст.ст. 22, 27 ГПК України, вважає за можливе задовольнити вказане клопотання.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд долучити до матеріалів справи додаткові письмові пояснення, дані пояснення судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 15874 від 16 травня 2016 року. В судовому засіданні 16 травня 2016 року представники сторін не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 квітня 2009 року між позивачем (користувач) та відповідачем (власник) було укладено договір на користування газопроводом № 3.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3 вказаного договору, власник передає, а користувач приймає в строкове безоплатне користування газопровідну мережу (далі - газопровід). Межі відсікання, структурний склад газопроводу та адреса розташування його структурних об'єктів наведені у додатку № 1 "Опис Газопроводу", який є невід'ємною частиною договору. Технічні характеристики газопроводу визначені у проектній та виконавчо-технічній документації ("Опис проектної та виконавчо-технічної документації" додаток № 2), який є невід'ємною частиною договору. Газопровід обліковується на балансі власника. Первісна вартість газопроводу становить 4 433 900,00 грн. Знос становить 0,00 грн. Балансова вартість газопроводу на дату укладання договору становить 4 433 900,00 грн.

Приймання-передача газопроводу здійснюється зі складанням сторонами відповідного акту приймання-передачі у двох екземплярах, один з них для користувача, один - для власника. Газопровід вважається переданим користувачеві з дня, наступного з дня підписання акту приймання-передачі газопроводу (п. п. 2.1, 2.4 договору). Разом з газопроводом власник передає користувачу з відповідним актом приймання-передачі копії проектної та виконавчо-технічної документації на газопровід згідно з додатком № 2. Приймання, зберігання і видача технічної документації проводиться відповідно до порядку, визначеного згідно з п. 4.1.13 ПБСГУ (п. 2.5 договору).

Користувач після прийняття газопроводу від власника здійснює його використання в своїй підприємницькій діяльності, шляхом транспортування та постачання природного газу фізичним та юридичним особам - мешканцям північних районів м. Люботин та с. Смородського, які (і тільки які) отримали від власника спеціальні письмові довідки про отримання дозволу кооперативу на підключення до газопроводу. Передача газопроводу в користування не призводить до переходу права власності від власника до користувача. Користувач не має права від свого імені та/чи без згоди власника здійснювати щодо газопроводу будь-які юридичні та фактичні дії, наслідком яких могла б бути подальша зміна форми власності чи власника на газопровід в цілому та на його окремі споруди (п. п. 3.1, 3.2, 3.3 договору).

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 договору, цей договір укладено на 1 (один) рік. Обов'язки та права сторін за цим договором вступають в силу з пізнішої з двох дат: дата підписання сторонами цього договору та підписання обома сторонами акту приймання-передачі газопроводу, - і діють на протязі повного календарного року. Якщо за один календарний місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не заявить письмово про бажання його припинити, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на умовах, визначених у цьому договору. Зміни умов договору при подовженні строку його дії можливі у письмовій формі, у вигляді додаткових двосторонніх протоколів до договору.

У разі виникнення обставин, які викликають необхідність зміни умов цього договору, одна з сторін повинна попередити про це письмово іншу сторону. Про зміну умов договору складається додаткова угода, яка підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України і становиться невід'ємною частиною цього договору (п. 10.4 договору).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до ч. 2 ст. 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕ КП № 22494 від 30 вересня 2015 року, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є операторами ГРМ та операторами ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільної системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходиться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

25 грудня 2015 року позивач листом за вих. № 01-05/2307 від 24 грудня 2015 року, з метою приведення договірних відносин у відповідність до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем", направив на адресу відповідача для підписання примірник додаткової угоди № 1 від 25 грудня 2015 року. Відповідач своїм листом за вихідним № 001 від 15 січня 2016 року повідомив позивача про те, що додаткова угода № 1 від 25 грудня 2015 року до договору про користування газопроводом № 3 від 01 квітня 2009 року суперечить інтересам, цілям та меті, прямо порушує право власності відповідача, в зв'язку з чим останній відмовився підписувати вище вказану додаткову угоду.

Як зазначає позивач у позовній заяві, в процесі виконання сторонами договору № 3 про користування газопроводом від 01 квітня 2009 року є істотна зміна обставини, якою сторони керувалися при укладанні договору (ч. ч. 2, 4 ст. 652 Цивільного кодексу України), а саме - прийнято Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постанови № 2494 від 30 вересня 2015 року "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем", та з огляду на те, що відповідач відмовився підписувати наданий позивачем примірник додаткової угоди № 1 до спірного договору, позивач й був змушений звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Конституція України (ст.19) встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України (свобода договору) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Із цими положеннями кореспондується норма ч. 1. ст. 188 ГК України, якою також встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Порядок зміни та розірвання договору визначено ч. 2-5 ст. 188 ГК України.

В підсумку, вищезазначені норми права встановлюють правило, згідно якого зміна договору можлива лише у двох випадках: або добровільно за згодою сторін, або примусово, у разі, якщо обов'язок внести зміни прямо передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вичиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно п. 10.4 договору, у разі виникнення обставин, які викликають необхідність зміни умов цього договору, одна з сторін повинна попередити про це письмово іншу сторону. Про зміну умов договору складається додаткова угода, яка підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України і становить невід'ємною частиною цього договору.

Проаналізувавши зміст договору № 3 про користування газопроводом від 01 квітня 2009 року та зміст додаткової угоди № 1 від 25 грудня 2015 року до договору користування газопроводом № 3 від 01 квітня 2009 року, судом встановлено, що позивач даною додатковою угодою фактично просить повністю змінити умови договору № 3 про користування газопроводом від 01 квітня 2009 року, хоч й називає це додатковою угодою до договору.

Додаткові угоди за своєю правовою природою можуть доповнювати, змінювати або скасовувати окремі положення основного договору, але аж ніяк не змінювати усі умови договору. З огляду на що, договір в новій редакції не може бути додатковою угодою до попереднього договору, оскільки змінює його зміст повністю.

Крім того, укладання договору на підставі рішення суду в новій редакції суперечить п. 10.4 договору № 3 про користування газопроводом від 01 квітня 2009 року, в якому зазначено, що зміни до договору вносяться додатковою угодою.

Враховуючи вище викладене в сукупності, а саме те, що додаткова угода № 1 від 25 грудня 2015 року до договору користування газопроводом № 3 від 01 квітня 2009 та сам договір за своєю правовою природою є абсолютно різними договорами та не можуть бути ототожнені як один правочин та викладені в одному документі, та враховуючи приписи ст. 19 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а даною додатковою угодою позивач фактично просить суд примусити відповідача укласти з ним новий договір, що прямо суперечить вимогам Конституції України, суд вважає позовні вимоги позивача - про внесення змін в договір у редакції додаткової угоди (предмет провадження у даній справі), необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем при поданні даної позовної заяви надано хибне тлумачення правовій природі додаткової угоди та повній зміні умов договору. В даному випадку позивач ставить питання про повну зміну умов існуючого договору, а мав би ставити питання про внесення змін до договору з конкретним визначенням пунктів договору, які він вважає за необхідне змінити, та з наданням правового обґрунтування необхідності такого внесення.

Витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 23.05.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8