донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.05.2016 справа №908/6104/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1Л ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі за участю представників сторін від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 Не зявився Не зявився Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від29.02.2016 р.
у справі№908/6104/15 (суддя Дроздова С.С.)
за позовом до про Запорізької міської ради, м. Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробнича фірма «Лімекс», м. Запоріжжя стягнення 8 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Запорізька міська рада, м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробнича фірма «Лімекс», м. Запоріжжя про стягнення збитків у розмірі 8 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник будівництва «Реконструкція нежитлового приміщення з майданчиком під кафе з літнім майданчиком під кафе» за адресою: 69050, м. Запоріжжя, вулиця Анголенка, буд. 14а пр.33 (літ. А5)», в порушення ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності не уклав з позивачем договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста (договір про пайову участь) та не перерахував до бюджету м. Запоріжжя кошти для створення і розвитку інфраструктури міста, чим завдав збитки в розмірі 8 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 року у справі № 908/6104/15 у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем у справі подана апеляційна скарга, у якій заявник просить скасувати судове рішення через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції протиричить ст.ст. 36, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.ст. 614 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У звязку з находженням у відпустці судді Малашкевич С.А протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.05.2016 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Агапов О.Л., судді: Мартюхіна Н.О. Сгара Е.В.

Сторони у судове засідання Донецького апеляційного господарського суду не зявились. Скарга розглянута за наявними у справі документами.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закріплено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до ч. 3 ст.40 «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

24.12.2012р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя».

10.09.2014р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 40 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012р. № 77».

Пунктом 3.1.3 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням № 40, передбачено, що замовник, який має намір укласти договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови.

Договір про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Лімекс» не зверталось у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення договору про пайову участь та не повідомляло про початок виконання будівельних робіт.

22.05.2014р. за № ЗП 42 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва «Реконструкція нежитлового приміщення з майданчиком під кафе з літнім майданчиком; м. Запоріжжя, вул. Анголенка, 14а, пр. 33 (літ. А5)». Замовником будівництва є Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Лімекс».

29.01.2015р. за № ЗП 93 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

В Розділі 1 Декларації про готовність обєкта до експлуатації замовником зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Лімекс» - 69063 м. Запоріжжя, вул. Анголенка, буд. 14а пр.33.

Згідно Розділу 11 Інформація про обєкт вказаної Декларації, дата початку будівництва 22.05.2014р., дата закінчення будівництва 22.01.2015р., строк введення обєкта в експлуатацію І квартал 2015р.

Відповідно до розділу 12 Декларації загальна площа будівлі складає 23,0 кв.м.

Як зазначав позивач, ТОВ «НВФ «Лімекс» не взяло участь в розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя. Невнесення відповідачем коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя є збитками, тобто об'єктивним зменшенням майнових благ територіальної громади м. Запоріжжя. Якби відповідач виконав вимоги статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішення № 40, то територіальна громада м. Запоріжжя отримала б кошти пайової участі у створенні і розвитку інфраструктури м. Запоріжжя в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Згідно з преамбулою Закону України "Про планування містобудівної діяльності" цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п.п. 4, 13 ст.1 Закону замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема будівництво обєктів, реконструкцію існуючої забудови та території.

Згідно із ч.ч. 2, 3, 9 ст. 40 Закону, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Враховуючи системний аналіз вказаних статей, господарський суду дійшов правомірного висновку, що дія цього Закону України «Про планування містобудівної діяльності» не поширюється на відповідача, оскільки, матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Науково-виробнича фірма «Лімекс» здійснювало лише реконструкцію нежитлового приміщення з майданчиком під кафе, тобто реконструкцію існуючої будівлі без забудови нової земельної ділянки, а отже Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Лімекс» не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону у звязку з чим у відповідача був відсутній обовязок щодо інформування виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок виконання будівельних робіт на обєкті: «Реконструкція нежитлового приміщення з майданчиком під кафе з літнім майданчиком» м. Запоріжжя, вул. Анголенка, 14а, пр. 33 (літ. А5), а також укладання з виконавчим комітетом Запорізької міської ради договору про пайову участь та сплати коштів пайової участі.

Не вірне застосування позивачем положень ст. 1, 40 Закону, вплинуло на правильність висновків про наявність в бездіяльності відповідача (не виконання ним обовязку щодо укладення договору про пайову участь та не сплати пайового внеску) протиправного діяння, яке завдало позивачу збитки, а отже і на висновки про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення та підстав для стягнення збитків.

Крім того, пунктом 3.6 Порядку передбачено, що договір про пайову участь укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Листом № 23-11/6294/6-11 від 22.07.2011р. надало роз'яснення, що договір по пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має укладатися до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Прийняття спірного обєкта в експлуатацію підтверджується зареєстрованою 29.01.2015р. Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації № ЗП 93. До вказаної дати договір пайової участі з відповідачем укладено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. На підставі викладеного, колегія суддів не приймає доводів позивача щодо порушення відповідачем вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку.

Що стосується збитків, які позивач просить стягнути з відповідача судова колегія зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Із змісту цих норм, а також ст. 610, 611 ЦК України слідує, що відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення зобовязання, мірою відповідальності. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обовязок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобовязання, прямого причинного звязку між порушенням зобовязанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (ст. 614, 623 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями, виходячи зі змісту ст. 219 Господарського кодексу України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно - господарські та адміністративно - господарські санкції.

У ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, на які посилався позивач в якості підстави для стягнення з відповідача збитків, закріплено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, крім іншого, включаються також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відшкодування збитків (в контексті нормативного обґрунтування заявлених вимог) є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність субєктів господарських відносин. По-друге, це правосубєктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо.

Третя підстава це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами господарсько-правової відповідальності. До них відносяться:

- наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі); - протиправність поведінки правопорушника; - причинний звязок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками; - вина правопорушника.

Виходячи з норм цивільного законодавства, позивач має довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки правопорушника та причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та завданими позивачу збитками. Сукупність (склад) чотирьох названих умов утворює юридично-фактичні підстави господарсько-правової відповідальності. Для застосування майнової відповідальності у вигляді відшкодування збитків потрібна наявність усіх чотирьох умов.

За загальним правилом, з урахуванням ст. 33 Господарського кодексу України, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України позивач повинен довести наявність збитків (їх розмір), порушення зобов'язання заподіювачем та причинний звязок між ними.

Договір про пайову участь є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя, проте договір на пайову участь між сторонами не укладався.

Доводи апелянта стосовно того, що саме відповідач зобовязаний був звернутися для укладання вказаного договору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки право оферти має як відповідач, так і позивач.

Крім того, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми збитків.

В обґрунтування розрахунку суми збитків позивач посилався на Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затверджений Рішенням Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012 р., відповідно до п. 2.2 якого, розмір пайової участі відрахувань становить для нежитлових будівель та споруд 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта.

Згідно з пунктом 15 декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області від 29.01.2015р. за № ЗП 93, кошторисна вартість будівництва об'єкту «Реконструкція нежитлового приміщення з майданчиком під кафе з літнім майданчиком; м. Запоріжжя, вул. Анголенка, 14а, пр. 33 (літ. А5)» становить 80 000 грн. 00 коп.

Позивач зазначав, що розрахунок величини пайової участі наведено в додатку до вимоги про сплату суми збитків від 17 липня 2015 року 01/02-21/02322.

Однак, відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України "Пр регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування.

Як вже було встановлено раніше, договір між сторонами не укладався, а отже відсутність укладеного договору не породжує у сторін цивільних прав та обовязків, повязаних з виконанням такого договору та виключать можливість застосування до них положень ст. ст. 22, 612, 613 Цивільного кодексу України, щодо відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди).

Колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд правомірно вважає, що твердження позивача про отримання збитків у вигляді неодержаних доходів у конкретному розмірі є необґрунтованими.

При розгляді скарги судова колегія враховує і позицію Вищого господарського суду України, яка викладена у постановах від 21.01.2015р. № 917/1840/14, від 21.04.2015р. № 907/773/14, від 27.01.2016р. №908/4000/15, від 13.10.2015р. № 908/4459/14, № 922/2321/15 у аналогічних спорах.

Враховуючи вищевказане, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

У звязку з викладеним, керуючись ст.33, 99, 101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 року у справі № 908/6104/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: Н.О. Мартюхіна

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим

1- позивачу

1- відповідачу

1- у справу

1- ДАГС

1- ГСЗО