ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 рокуСправа № 912/1196/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Змеула О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Агромегатрейд"

до Кіровоградської міської ради

про визнання договору недійсним у певній частині,

присутні представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 12/10-01 від 12.10.15;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 98-мр/з від 04.05.16.

Приватне підприємство "Агромегатрейд" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, яка містить вимоги: визнати частково недійсним, з моменту виникнення правочину, розділ 4 абзап 2 Договору оренди землі №7 від 15 лютого 2011 року зареєстрований у Державному реєстрі земель в управлінні Держкомзему у м. Кіровограді Кіровоградської області за №00156 від 31 травня 2011 року, в частині словосполучення - "У разі якщо будівництво не буде реалізоване у зазначений термін, орендна плата нараховується в повному обсязі".

Ухвалою господарського суду від 28.03.2016 позовну заяву прийнято та порушено провадження в справі, яку призначено до розгляду в засіданні суду на 21.04.2016; від сторін витребувано зазначені в ухвалі матеріали.

В судовому засіданні 21.04.2016 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 04.05.2016 о 14:30 год., 04.05.2016 - до 17.05.2016 о 12:00 год.

20.04.2016 позивачем надані письмові пояснення, а 21.04.2016 додаткові письмові пояснення в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в яких, крім пояснень, просить визнати частково недійсним, з моменту виникнення правочину, Розділ 4 абзац 2 Договору оренди землі № 7 від 15 лютого 2011 року, зареєстрований у Державному реєстрі земель в управлінні Держкомзему у м. Кіровограді Кіровоградської області за № 00156 від 31 травня 2011 року, в частині словосполучення - "У разі , якщо будівництво не буде реалізоване у зазначений термін, орендна плата нараховується в повному обсязі".

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач мас право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Положеннями пункту 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Так, згідно з позовною заявою Приватного підприємства "Агромегатрейд" не відповідність спірної умови договору оренди землі типовій формі договору оренди землі не зазначена як підстава позову.

У свою чергу, не відповідність спірної умови договору оренди землі типовій формі договору оренди землі, як підстава для визнання частково недійсним договору оренди землі від 15.02.2011 року № 7, позивачем зазначається в письмових поясненнях, які подані господарському суду Кіровоградської області 21 квітня 2016 року.

Не відповідність спірної умови договору оренди землі типовій формі договору оренди землі є обставиною, на яких також ґрунтується вимога позивача, фактично позивач розширив коло обставин, що складають підстави позову.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просить у ї задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивач у справі не вказав будь-яких норм чинного законодавства України, які не додержані сторонами в момент вчинення правочину, крім того, позивачем пропущено строк позовної давності.

20.04.2016 відповідач звернувся до господарського суду із заявою про застосування позовної давності, посилаючись на пропущення позивачем трирічного строку, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, оскільки позивач мав змогу звернутися до суду до 15.02.2014 включно.

Позивач проти заяви відповідача щодо застосування позовної давності заперечив, вважає її необґрунтованою, посилаючись на те, що про факт збільшення розміру орендної плати ПП "Агромегатрейд" дізналося у вересні 2015 року після отримання податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 10.09.2015 винесеного Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Кіровоградській області, тому строк позовної давності передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України не сплинув.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні в справі подані докази, господарським судом встановлено нижченаведені обставини.

15 лютого 2011 року між Приватним підприємством "Агромегатрейд" (орендар) та Кіровоградською міською радою (орендодавець) укладено договір оренди землі №7 зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Кіровоград, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.05.2011 за №00156.

За умовами договору орендодавець на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 17 грудня 2009 року № 2952 "Про передачу ПП "Агромегатрейд" в оренду земельної ділянки по вул. Дзержинського (біля перехрестя з вулицею Фрунзе)" надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення багатофункціонального торговельно-побутового комплексу з облаштуванням паркінгу автомобілів, яка знаходиться по вул. Дзержинського (біля перехрестя з вулицею Фрунзе) в міст Кіровограді. Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1000,00 кв. м земель, які використовуються в комерційних цілях.

На земельній ділянці не розміщені об'єкти нерухомого майна та інші об'єкти інфраструктури. Земельна ділянка передається в оренду без об'єктів інфраструктури. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу з технічної документації про грошову оцінку земельної ділянки від 23.11.2010 №1699, від 22.11.2010 №1699 становить - до введення об'єкта в експлуатацію - 208 241,76 грн, після введення об'єкта в експлуатацію - 1 041 166,44 грн.

За умовами розділу 4 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі:

"3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до введення об'єкта в експлуатацію - 520,60 грн на місяць. Термін ведення будівництва складає не більше 2-х років, починаючи з дня реєстрації цього договору. У разі, якщо будівництво не буде реалізоване у зазначений термін, орендна плата нараховується в повному обсязі.

5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки після введення об'єкта в експлуатацію - 4 338,19 грн на місяць, згідно розрахунку, що додається, починаючи з дня державної реєстрації договору оренди землі.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексів визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністром України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії."

Заявник позову посилається на те, що на даний час з незалежних від орендаря обставин будівництво багатофункціонального торговельно-побутового комплексу з облаштуванням паркінгу автомобілів не розпочиналось та в експлуатацію не вводилось. Будівництво об'єкту не розпочато до цього часу з вини орендодавця - Кіровоградської міської ради у зв'язку із скасуванням містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Віктора Чміленка в м. Кіровограді (колишня вул. Дзержинського біля перехрестя з вул. Фрунзе) за результатами прийняття рішення виконкому Кіровоградської міської ради від 19.03.2014 №159.

ПП "Агромегатрейд" зазначило про те, що Кіровоградська міська рада в листі №6708/52-0524 від 23.11.2015 повідомила, що у зв'язку з не введенням об'єкту в експлуатацію орендар, починаючи з 31.05.2013 має сплачувати орендну плату у сумі 4 388,19 грн в місяць, а не 520,60 грн в місяць. Своє твердження відповідач мотивує абзацом другим Розділу 4. Договору.

Позивач посилається на невідповідність чинному законодавству абзацу 2 Розділу 4 "Орендна плата" договору оренди землі в частині "У разі, якщо будівництво не буде реалізоване у зазначений термін, орендна плата нараховується в повному обсязі", що стало підставою для звернення із позовом.

Приватне підприємство "Агромегатрейд" зверталося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про тлумачення змісту договору оренди землі № 7 від 15 лютого 2011 року в частині розміру орендної плати, що підлягає сплаті в період з 31.05.2013 року по теперішній час (до введення об'єкта в експлуатацію).

Заявник позову посилався на те, що договір оренди землі обумовлює розмір орендної плати - 520 грн до введення в експлуатацію об'єкта, який розміщуватиметься на земельній ділянці, та 4 338 грн 19 коп. після введення об'єкта в експлуатацію, однак оскільки термін ведення будівництва - не більше 2-х років з дня реєстрації договору оренди землі закінчився і будівництво об'єкта не розпочато з вини орендодавця - Міськради у зв'язку із скасуванням містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки, і земельна ділянка не змінила якісних характеристик, орендна плата не може нараховуватись з суми оцінки.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.03.2016 у іншій справі №912/121/16 у задоволенні позову відмовлено повністю, проте це рішення оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду, результати перегляду на даний час відсутні.

Як вбачається з матеріалів даної справи, об'єкт, для розміщення якого була надана по договору в оренду земельна ділянка, в експлуатацію не введений. Державною податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.09.2015 № НОМЕР_1 про збільшення суми податкового зобов'язання орендодавця по Договору у сумі 90 821 грн 70 коп., з яких 72657 грн 36 коп. - основний платіж, 18 164 грн 34 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення до Кіровоградського окружного адміністративного суду та звернувся до господарського суду про тлумачення умов Договору у викладений вище спосіб.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 у справі № П/811/3336/15 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у господарській справі за позовом Приватного підприємства "Агромегатрейд" до Кіровоградської міської ради про тлумачення змісту договору оренди землі № 912/121/16.

Зміст договору, як встановлено ст.628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Також, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у пункті 2.1, 2.10 викладено наступну правову позицію: "Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову)".

У відповідності до статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного Кодексу України, а не вимог чинного законодавства на час звернення з позовом до суду.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і у ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

У пункті ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала гри укладенні договору.

Відповідно до пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України ід 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона мас право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Невиконання чи неналежне виконання сторонами правочину не є тією обставиною, з якою закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним.

У позовній заяві відсутні підстави, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, не вказано конкретно норм чинного законодавства України, які не додержані сторонами в момент вчинення правочину, тобто в момент його підписання сторонами.

Як підставу для визнання частково недійсним договору оренди землі від 15.02.2011 № 7 позивач вказує про те, що на даний час з незалежних від орендаря обставин (не з його вини) будівництво багатофункціонального торговельно-побутового комплексу з облаштуванням паркінгу автомобілів не розпочиналось та в експлуатацію не вводилось; будівництво не розпочато з вини орендодавця, тобто Кіровоградської міської ради, у зв'язку зі скасуванням містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по вул. Віктора Чміленка.

Згідно з рішенням від 19 березня 2014 року № 159 "Про скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки" виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради скасовано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки від 01.10.2012 № 4418 на будівництво багатофункціонального торговельно-побутового комплексу з облаштуванням паркінгу автомобілів по вул. Віктора Чміленка (колишня вул. Дзержинського) біля перехрестя з вул. Фрунзе, які видані Приватному підприємству "Агромегатрейд".

Згідно умов договору оренди землі, а саме розділу 4, орендна плата в розмірі 520 грн 60 коп. на місяць сплачується протягом 2-х років після набуття чинності договору або до введення об'єкта в експлуатацію, тобто до 31.05.2013.

Виконавчий комітет Кіровоградської міська ради прийняв рішення № 159 "Про скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки" 19 березня 2014 року, тобто вже після спливу строку ведення будівництва, який визначений договором, а отже дане рішення не могло вплинути на відносини, які виникли до його прийняття.

Як слідує з матеріалів справи, Кіровоградська міська рада, як сторона по договору оренди землі рішення від 15.02.2011 року № 7 про скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки не приймала; зазначене рішення прийнято Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради.

Відповідно до ст.ст. 80, 87, 91 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Так, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Кіровоградська міська рада та виконавчий комітет Кіровоградської міської ради зареєстровані як різні юридичні особи, що підтверджується виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

З урахуванням викладеного, позиція позивача, що будівництво не розпочато з вини орендодавця, у зв'язку зі скасуванням містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки по вул. Віктора Чміленка не відповідає обставинам справи, оскільки Кіровоградською міською радою рішення про скасування містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки не приймалось.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує про те, що оспорюваний пункт правочину вчинено під впливом помилки

Приписами частини 1 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Не вважається помилкою щодо якості продукції (товару, іншого майна) неможливість її використання або утруднення в її використанні, які сталися після виконання хоча б однією з сторін зобов'язань, що виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", визначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину. і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Вимогами ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладанні господарських договорі сторони можуть визначати зміст договору на основі волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору оренди землі містять умови (пункти), які визначені та погоджені сторонами, про що свідчать їх підписи та печатки.

В свою чергу, причиною спору в даній справі стали питання про наявність або відсутність підстав для стягнення сум орендної плати згідно з податковим повідомленням - рішенням, яке позивачем оскаржено до Кіровоградського окружного адміністративного суду (справа № П/811/3336/15).

Позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів наявності помилки, тобто того, що при укладенні оспорюваного договору з боку позивача мало місце неправильне сприйняття фактичних обставин договору, і це вплинуло на його волевиявлення, за відсутності якого можна б було вважати, що договір оренди землі не було б вчинено.

Позивач обізнаний стосовно природи спірного договору, в тому числі спірної умови, оскільки згідно з поданими Кіровоградською міською радою документами, позивач в процесі виконання договору оренди землі вживав заходів щодо внесення змін до нього в частині продовження терміну завершення будівництва на 3 роки, що свідчить про те, що позивач правильно сприймав фактичні обставин правочину, що свідчить про необґрунтованість позиції позивача щодо неправильного сприйняття предмета та інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення.

Позивачем у силу ст.ст. 33, 43 Господарського процесуального кодексу України не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину.

Обґрунтування позивача, як на підставу для визнання частково недійсним договору оренди землі, на ту обставину, що дії Кіровоградської міської ради щодо збільшення орендної плати порушують права споживача, принцип рівності сторін договору на шкоду споживача послуг оренди та суперечить правилам та іншим чесним звичаям, впливає на економічну поведінку споживача щодо наданих послуг, не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" виходячи з наступного.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач -фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України "Про захист прав споживачів", цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Приватне підприємство "Агромегатрейд" не є споживачем у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", тому цей Закон на спірні правовідносини не розповсюджується.

Посилання позивача на п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" є безпідставним, оскільки даний пункт визначає право суду визнати договір повністю або окрему його частину недійсним у разі встановлення в рамках господарської справи, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законознавству.

Предметом позову у даній справі є вимоги про визнання частково недійсним договору оренди землі від 15.02.2011 № 7, а тому посилання позивача на п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", є безпідставним.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Статтею 179 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої «лади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220 "Про затвердження Типового договору оренди землі" затверджено Типовий договір оренди землі.

У постанові від 05 квітня 2016 року по справі № 912/1474/15 Вищий господарський суд України зазначив, що "посилання скаржника на невідповідність умов спірного договору умовам Типового договору, затвердженого постановою НКРЕ України від 22.09.2011 № 1580 "Про затвердження Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом" обґрунтовано відхилені судам обох інстанцій, оскільки, як встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, порівняльний аналіз положень спірного договору з положеннями Типового договору свідчить лише про конкретизацію (деталізацію) деяких умов договору, що не суперечить загальним засадам щодо укладання правочинів".

Також, постанова Вищого господарського суду України від 11 грудня 2012 року по справі № 14/5026/1307/2012 містить наступну правову позицію: "При цьому, посилання відповідача на те, що умови договору відрізняються від умов типового договору, не може свідчити про незаконність договору, оскільки сторони можуть відійти від умов типового договору, при умові, що це (умови угоди) не суперечить законодавству".

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про те, що договір оренди землі від 15.02.2011 № 7 відповідає Типовому договору, а шляхом досягнення спірної умови договору сторони деталізували умови розділу 4 договору щодо розміру та порядку внесення орендної плати, оскільки не позбавлені права за взаємною згодою відійти від умов типового договору.

Отже, ця обставина не є підставою для визнання частково недійсним договору оренди землі від 15.02.2011 року № 7.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.41 Податкового кодексу України головним завданням контролюючих органів є забезпечення належної організації роботи з питань здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків і зборів, інших обов'язкових платежів, установлених законодавством.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним.

Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу).

Згідно пп. 288.1, 288.2, 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою, (п.287.1 ст.287 Податкового кодексу).

Статтею 125 Земельного кодексу визначено, що право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цього права. Право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 Земельного кодексу України).

Згідно зі ст.25 Закону України "Про оренду землі" зі змінами та доповненнями орендар земельної ділянки зобов'язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 Закон №161).

Платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік (п.286.2 ст.286 Податкового кодексу).

З урахуванням викладеного, винесення Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області податкового-повідомлення рішення є формою здійснення контролю за платою за землю, а отже позиція позивача, що Кіровоградська міська рада приймала оплату та не пред'являла будь-яких претензійних вимог, є необґрунтованою.

Поряд з цим, відповідач звернувся до суду із клопотанням про застосування позовної давності.

У відповідності до частин 3, 4, 5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 256 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. При цьому згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання позивача на те, що перебіг позовної давності розпочався з моменту отримання податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 10.09.2015 винесеного Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Кіровоградській області, відхиляється як безпідставне.

Предметом доказуванням в даній справі є наявність або відсутність підстав, з якими закон пов'язує недійсність правочину, а не дії або бездіяльність сторін договору в процесі його виконання, а тому перебіг позовної давності починається з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а саме наявності підстав, з якими закон пов'язує недійсність правочину.

15.02.2011 Кіровоградська міська рада та Приватне підприємство "Агромегатрейд" укладено договір, який набрав чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, тобто 31.05.2011.

У договорі сторони інший порядок обчислення позовної давності не обумовили.

Позивач з 15.02.2011, тобто з дня укладення договору оренди землі, був обізнаний про всі умови договору оренди землі, в тому числі і щодо спірної умови щодо орендної плати, а тому саме з цієї дати вважається таким, що довідався або міг довідатися про порушення свого права.

У відповідності до частин 3, 4, 5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, а позивачем не надано суду доказів поважності причин пропуску цих строків.

На час звернення позивача до суду з даним позовом строк позовної давності закінчився.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що встановлено частиною 4 ст. 267 ЦК України.

Позивач не повідомив господарському суду та не зазначив будь-які поважні причини пропущення позовної давності для звернення із даним позовом, які мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Отже, позивач не надав доказів існування поважних причин, що могли бути перешкодою подання до суду позову, тому строк позовної давності сплив до подання позову.

Сплив встановленого законом строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є окремою підставою для відмови у позові й тоді, коли позов заявлено правомірно.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги Приватного підприємства "Агромегатрейд" про визнання недійсним договору оренди землі № 7 від 15 лютого 2011 року в певній частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на судовий збір покладаються на позивача.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову Приватного підприємства "Агромегатрейд" про визнання недійсним договору оренди землі № 7 від 15 лютого 2011 року, укладеного між Кіровоградською міською радою та Приватним підприємством "Агромегатрейд", зареєстрованого у Державному реєстрі земель в Управлінні Держкомзему у м. Кіровограді Кіровоградської області 31 травня 2011 року, у частині словосполучення абзацу другого розділу 4: "У разі якщо будівництво не буде реалізоване у зазначений термін, орендна плата нараховується у повному обсязі", відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено 23.05.2016

Суддя О.А. Змеул