КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа№ 910/30595/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.05.2016 року

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року

у справі № 910/30595/15 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

про відшкодування шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року по справі №910/30595/15 позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди в порядку регресу - задоволено повністю.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 14 320,24 грн. страхового відшкодування та 1 218,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 27.01.2016 року, приватне акціонерне товариство «Юнівес» звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року по справі № 910/30595/15 скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою. Позивач просив суд апеляційної інстанції, відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник скаржника у судових засіданнях 28.03.2016 року та 11.05.2016 року надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів викладених в ній та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року по справі № 910/30595/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представники ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» у судових засіданнях 28.03.2016 року та 11.05.2016 року також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Представники позивача вважають апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представники позивача просили залишити скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

18.12.2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі по тексту - страховик) та ОСОБА_2 (далі по тексту - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №75869а4кп (далі за текстом - договір), за умовами якого був застрахований транспортний засіб марки «Шкода», державний номер НОМЕР_1 (далі по тексту - застрахований транспортний засіб), в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що 03.06.2015 року в м. Києві на перехресті вул. б-р. Л. Українки - вул. Щорса - вул. Кутузова сталося ДТП, в результаті якого зіткнулися застрахований транспортний засіб, та транспортний засіб марки «Кіа», державний номер НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_3, у результаті чого застрахованому транспортному засобу було завдано пошкодження (Акт №340/15 огляду транспортного засобу від 09.06.2015р., Звіт №340/15 з визначення вартості матеріального збитку, заданого власнику колісного транспортного засобу від 22.06.2015р.).

Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2015 року у справі №757/21837/15-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля «Кіа», державний номер НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_3 вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. Крім того, ОСОБА_3 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до довідки Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в м. Києві, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 03.06.2015 року автомобіль «Шкода», державний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

У відповідності до звіту №340/15 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шкода», державний номер НОМЕР_1 складає 16 198,72 грн.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідно до страхового акту №1.001.15.08110/VESKO13699 від 16.06.2015 року, складеного позивачем, зазначена вище ДТП визнана страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування - 15 390,54 грн., виплата якого за договором добровільного страхування наземного транспорту №75869а4кп від 18.12.2014 року підтверджується платіжним дорученням № 180 129 від 17.06.2015 року на суму 15 390,54 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3, як власника автомобіля марки «Кіа», державний номер НОМЕР_2, на момент скоєння ДТП застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» (відповідач у справі), за полісом № АС 9875440, позивач у грудні 2015 року звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позивач зазначає, що виконавши умови договору добровільного страхування наземних транспортних засобів і виплативши страхувальнику у зв'язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/30595/15 позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди в порядку регресу 14 390,54 грн. - задоволено повністю. При цьому, стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 14 320,24 грн. страхового відшкодування та 1 218,00 грн. судового збору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явилися у судове засідання, перевіривши наявні матеріали справи та докази, подані до апеляційної інстанції, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року необхідно змінити в частині стягнутого судом страхового відшкодування у сумі 14 320,24 грн. на суму у розмірі 14 390,54 грн., виходячи з наступного.

Стаття 979 Цивільного кодексу України та стаття 16 Закону України «Про страхування» визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з ч.1 ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, серед іншого, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Згідно з частиною 9.2 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень на одного потерпілого.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3, як власника автомобіля марки «Кіа», державний номер НОМЕР_2, застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» (відповідач у справі), за полісом № АС 9875440.

Так, у зв'язку з тим, що цивільно-правову відповідальність осіб, які на законній підставі користуються автомобілем марки «Кіа», державний номер НОМЕР_2 застраховано відповідачем на підставі полісу № АС 9875440, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу в межах ліміту відповідальності. Як вбачається з полісу серії № АС 9875440 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи - 1 000,00 грн.

Проте, задовольняючи позов, місцевий господарський суд помилково вказав у рішенні суду про стягнення з відповідача страхового відшкодування з вирахуванням франшизи (1 000,00 грн.) у розмірі 14 320,24 грн., тоді як, на переконання колегія суддів з відповідача слід стягнути 14 390,54 грн. Тобто, ту суму з вирахуванням франшизи (1 000,00 грн.), яку позивач фактично сплатив страхувальнику за платіжним дорученням № 180 129 від 17.06.2015 року (15 390,54 грн. - 1 000,00 грн. = 14 390,54 грн.).

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування № 75869а4кп від 18.12.2014 року, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля марки «Шкода», державний номер НОМЕР_1, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

За таких підстав, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу грошові кошти в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи.

Аналізуючи зазначені вище норми, судова колегія апеляційного господарського суду вважає що страхове відшкодування з урахування франшизи (1 000,00 грн.) підлягає стягненню з відповідача у сумі 14 390,54 грн. а не 14 320,24 грн. як помилково зазначив суд першої інстанції.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Оскільки, відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано суду доказів сплати позивачу страхового відшкодування у зазначеній вище сумі, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позов ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» заявлено правомірно та обґрунтовано, а тому підлягає задоволенню в розмірі 14 390,54 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що у даній справі позивачем при розрахунку страхового відшкодування не було взято до уваги експлуатаційний знос, а тому на думку скаржника безпідставно й збільшено страхову виплату, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами договору № 241371Га/14лвАС від 24.09.2014 року визначено, що у разі пошкодження транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. (п. 28.12 договору).

Отже доводи скаржника про завищення позивачам страхового відшкодування є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/30595/15 слід залишити без задоволення. Рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/30595/15 - змінити. Стягнути з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» 14 390,54 грн. страхового відшкодування.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України. Враховуючи той факт, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, та рішення суду було змінено з ініціативи суду апеляційної інстанції, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на ПрАТ «СК «Юнівес».

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 49, 99, 101-105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/30595/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі № 910/30595/15 - змінити.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (03680, м. Київ, вул. Червоноармійська, будинок 72; ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8; ) 14 390 (чотирнадцять тисяч триста дев'яносто) грн. 54 грн. - страхового відшкодування та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

4. Матеріали справи № 910/30595/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 16.05.2016 року