КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 910/32969/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Ропій Л.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача не з'явився.

від відповідача Чала І.М.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 17.03.2016 року

у справі № 910/32969/15 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Талісман Страхування"

до Публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна страхова компанія "Оранта"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі

50000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Талісман Страхування" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, корп. 3, ідентифікаційний код 30930046) 50000 (п'ятдесят тисяч) грн страхового відшкодування та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва 17.03.2016 року у справі №910/32969/15 частково та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в розмірі 11079,51 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 17.05.2016 року представник позивача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 19.05.2015 року між Приватним акціонерним товариством "Рітейл Страхування", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Талісман Страхування" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування транспортних ризиків № 1360.01.15, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням транспортним засобом, яким є автомобіль Mitsubishi Oulander 2.4 Sport, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

Як підтверджується матеріалами справи, 07.09.2015 року у м. Львів на просп. Свободи - вул. Вірменська мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі застрахованого автомобіля Mitsubishi Oulander 2.4 Sport, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що сталася внаслідок порушення останнім правил дорожнього руху України, що спричинила механічні пошкодження обом автомобілям та завдала їм матеріальних збитків.

Факт скоєння вказаного ДТП підтверджується довідкою № 71782949 підрозділом Державтоінспекції МВС від 07.09.2015 року.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 п.п. 16.11 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Сихівського районного суду міста Львова від 15.10.2015 року у справі № 464/7999/15-п, відповідно до якої ОСОБА_5, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до звіту № 78/06.09.15 від 17.09.2015 року про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Oulander 2.4 Sport, д.н.з. НОМЕР_1, визначено у розмірі 60678,52 грн.

Відповідно до приєднаної до звіту ремонтної калькуляції № 78/06/KR від 21.0.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Oulander 2.4 Sport, д.н.з. НОМЕР_1, склала 60678.52 грн.

ТзОВ "Ніко-захід" було виставлено рахунок № 0131 від 08.09.2015 року на здійснення ремонту автомобіля Mitsubishi Oulander 2.4 Sport, д.н.з. НОМЕР_1, на суму 61504,83 грн.

У розділі 8 "Особливі умови" договору добровільного страхування транспортних ризиків № 1360.01.15 року сторони погодили, що визначення розміру збитку відбувається на підставі даних СТО страховика.

Тож, на підставі умов договору, рахунка ТзОВ "Ніко-захід", заяви страхувальника позивачем було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, складено та підписано страховий акт № 01022.1501.01к від 23.09.2015 року, яким у зв'язку з указаною ДТП призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 61504,83 грн.

На підставі сформованого страхового акту позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 61504,83 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 1 від 29.09.2015 року на суму 61504,83 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Талісман Страхування", здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої особи, в межах суми фактичних витрат - 61504,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно ОСОБА_5 внаслідок експлуатації автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2.

На час скоєння вищевказаної ДТП (07.09.2015) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) № АІ/3911129 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, відповідач є особою, на яку полісом № АІ/3911129 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2, на час спірної ДТП.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Оскільки за страховим полісом АІ/3911129 франшиза дорівнює нулю, то підстав для її врахування при визначенні розміру позовних вимог немає.

Щодо заперечень відповідача щодо розміру страхового відшкодування та підстав його визначення слід зазначити наступне.

Дійсно, статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За вказаними нормами врегульовано правовідносини, пов'язані у тому числі із визначенням розміру збитків у правовідносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Натомість, як було встановлено, правовідносини позивача і страхувальника виникли на підставі договору добровільного страхування транспортних ризиків №1360.01.15 від 19.05.2015 року, отже, є добровільним страхуванням. Вказані правовідносини не регулюються нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Добровільним же страхуванням згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування" визначено страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Ст. 25 Закону України "Про страхування", визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Отже, Закон України "Про страхування" не містить положень, які б зобов'язували страховика за договором добровільного страхування визначити розмір страхового відшкодування з урахуванням лише автотоварознавчої експертизи, а також лише на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу.

Звіт про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яка необхідна для відновлення транспортного засобу.

Не порушуючи вимог законодавства, сторонами у договорі добровільного страхування транспортних ризиків № 1360.01.15 (розділ 8 "Особливі умови") було погоджено порядок визначення розміру збитку - СТО страховика, при цьому знос деталей ТЗ (при пошкодженні) не враховується.

Оскільки відповідно до норм чинного законодавства, відшкодування шкоди в порядку регресу здійснюється саме в межах фактично понесених витрат, то наявність страхового акта, платіжного доручення та рахунка, виставленого ТзОВ "Ніко-захід", яке надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого майна, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АІ/3911129 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1192 ЦК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000,00 грн.), виходячи із розміру фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року у справі №910/32969/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/32969/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.М. Ропій

С.А. Пашкіна