ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" травня 2016 р.Справа № 916/4907/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь";

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

про стягнення 55 120,00 грн.

Головуючий суддя Щавинська Ю.М.

Суддя Малярчук І.А.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: Роман В.С. - довіреність № б/н від 12.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - на підставі ордеру № 162117 від 11.01.2016 р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд стягнути з відповідача суму компенсації у розмірі 55 120,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем виключних авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" шляхом розповсюдження різних видів цукерок, на яких незаконно (без дозволу позивача) розміщено малюнок із зображенням персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_1», як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2", права на який належать ТОВ "Маша і Мєдвєдь".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.12.2015 року було порушено провадження у справі №916/4907/15 із призначенням до розгляду в засіданні суду.

28.01.2016р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов (т.1 а.с.133-136), згідно якого останній, заперечуючи проти позову, зазначає, що він, дійсно, в період з 23.08.2014р. по 30.11.2014р., тобто лише на протязі 3 місяців здійснював роздрібну торгівлю продуктами харчування в універсамі „ІНФОРМАЦІЯ_3", який знаходиться в АДРЕСА_1.

У поданому відзиві відповідач зауважує, що він реалізовував не власну, а готову продукцію, вироблену третіми особами.

При цьому стверджує, що він не замовляв у виробників товару виготовлення кондитерських виробів з розміщенням на їх упаковці персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_1" з метою їх подальшої реалізації, наміру ввести в цивільний обіг контрафактну продукцію не мав, оптової торгівлі такою продукцією не здійснював, раніше подібних правопорушень не здійснював.

Щодо визначеного позивачем розміру компенсації відповідач вказує, що ТОВ „Маша і Мєдвєдь" не було зацікавлене в припиненні порушення його авторського права та продажу контрафактної продукції.

Так, відповідач зазначає, що позивач, виявивши факт незаконного використання відповідачем об'єкту інтелектуальної власності, не здійснив жодних дій, направлених на запобігання порушенню авторського права, зокрема, не сповістив ФОП ОСОБА_1 про реалізацію ним контрафактних товарів та не вимагав зняти такі товари з реалізації, а також не звернувся до відповідача чи адміністрації магазину з вимогою про надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні товарів та про канали такого розповсюдження.

Крім того, зауважує, що позивач на протязі 1,5 місяців систематично здійснював придбання товару в магазині відповідача, таємно фіксуючи випадки продажу, маючи при цьому на меті отримання якомога більшого розміру компенсації, а не припинення реалізації товару.

На думку відповідача, заявлена до стягнення сума компенсації, фактично, свідчить про намір збагачення відповідача за рахунок суб'єкта господарювання, оскільки дохід від реалізації кондитерських виробів склав лише 10,60 грн., що вочевидь є неспіврозмірним з розміром компенсації, заявленим позивачем до стягнення.

Між тим, відповідач у поданому відзиві, фактично, вказує, що заявлений позов є свого роду актом агресії проти економічних основ України та намаганням знищити малий бізнес.

Одночасно, відповідачем у відзиві було зазначено, що він після здійснення оплати витрат на послуги адвоката у розмірі 15 000 грн., буде звертатися до господарського суду Одеської області з відповідним клопотанням про їх стягнення на його користь з позивача.

Ухвалою суду від 03.02.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на п'ятнадцять днів.

23.02.2016р. до канцелярії суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі (т.1 а.с.160-161), згідно яких останній вказує, що підтвердженням того, що власником 18 серії аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_2". ІНФОРМАЦІЯ_4", а також його самостійної частини - персонажу ІНФОРМАЦІЯ_1 є ТОВ „Маша і Мєдвєдь" є договори на створення аудіовізуального твору з автором - виконавцем (сценаристом), режисером - постановником та композитором.

Водночас зауважує, що додатковим доказом таких прав є диск для лазерних систем зчитування формату DVD -R з 18 серією аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_2" ІНФОРМАЦІЯ_4".

Позивач вказує, що з кадрів 18 серії серіалу та з самого примірника твору, що надано на 6 хвилині 42 секунді зазначеної серії вказано, що в силу ст. 11 Закону України „Про авторське право і суміжні права" ТОВ „Маша і Мєдвєдь" для сповіщення третіх осіб про свої права використало знак охорони авторського права (латинська літера „с", обведена колом).

ТОВ „Маша і Мєдвєдь" зазначає, що вказаний примірник твору підтверджує положення договорів ТОВ „Маша і Мєдвєдь" з автором - виконавцем (сценаристом), режисером - постановником та композитором на створення вищевказаної серії серіалу.

Ухвалою суду від 24.02.2016р. справу №916/4907/15 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 24.02.2016р. призначено автоматичний розподіл справи №916/4907/15 для визначення складу колегії, за результатами якого вказану справу розподілено колегії суддів у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Малярчук І.А., суддя Цісельський О.В.

Ухвалою суду від 24.02.2016р. вказану справу прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду із призначенням розгляду в засіданні суду.

В засіданні суду 25.04.2016р. представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в свою чергу заперечував проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 25.04.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника відповідача було продовжено на п'ятнадцять днів, в засідання суду оголошено перерву до 10.05.2016р.

10.05.2016р. до канцелярії суду від відповідача надійшов черговий відзив на позов (т.2 а.с.1), згідно якого останній вказує, що позивачем в порушення вимог ст. 33 ГПК України не надано жодних доказів на підтвердження того, що ним 20.09.2014р., 21.09.2014р., 16.10.2014р. та 03.11.2014р. були придбані у відповідача саме ті товари, які були надані позивачем до суду в якості речових доказів.

Крім того, відповідач зауважує, що позивачем не надано доказів про належність йому виключних прав на серії аудіовізуального твору, починаючи з 9 серії.

У судове засідання 10.05.2016р. з'явилися представники сторін, які в повному обсязі підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в попередніх судових засіданні, а також у відповідних письмових поясненнях.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" на правлені на стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі 55 120,00 грн., у зв'язку із порушенням останнім виключних авторських прав позивача на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2" персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права, про захист авторського права, зокрема, і за змістом п.29 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що тягар доказування покладається на сторін наступним чином: позивач має довести наявність у нього авторського права, яке на його думку порушено, а відповідач, в свою чергу, має довести правомірність використання ним об'єкту авторського права.

Оцінюючи належність Товариству з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" авторського права на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2", саме персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_1", суд зазначає наступне.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008р. між ТОВ Студія "АНИМАККОРД" (Замовник) та ОСОБА_4 (Автор-виконавець) укладено авторський договір замовлення №ОК-2/2008 (т.1ьа.с.34-35), згідно якого Автор-виконавець зобов'язався створити і передати Замовнику сценарій 8 серій дитячого телевізійного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2" в строк до 23.09.2008 р., а Замовник зобов'язався прийняти його та оплатити.

23.09.2008р. між ТОВ Студія "АНИМАККОРД" та ОСОБА_4 було підписано акт здачі-приймання робіт (т.1 а.с.40), згідно якого Автор-виконавець створив та передав Замовнику сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2". Згідно п.1.3. вказаного акту, Автор-виконавець передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2" ("ІНФОРМАЦІЯ_5", ІНФОРМАЦІЯ_6", "ІНФОРМАЦІЯ_7", "ІНФОРМАЦІЯ_8", "ІНФОРМАЦІЯ_9", "ІНФОРМАЦІЯ_10", "ІНФОРМАЦІЯ_11", "ІНФОРМАЦІЯ_12" в повному обсязі Замовнику.

В подальшому на підставі службового завдання від 12.05.2008р. № 1/МиМ-С1 (т.1а.с.42-45) ТОВ Студія "АНИМАККОРД" доручило режисеру-постановнику ОСОБА_5, а останнім створено авторським трудом творчого колективу аудіовізуальний анімаційний твір - серію анімаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_2" під робочою назвою „ІНФОРМАЦІЯ_5", про що свідчить акт приймання фільму від 06.01.2009р. (т.1 а.с.49-50).

08.06.2010р. між ТОВ Студія "АНИМАККОРД" (Правовласник) та ТОВ "Маша і Медвєдь" (Набувач) було укладено договір № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал "ІНФОРМАЦІЯ_2") (т.1а.с.28-31), за умовами якого Правовласник передав Набувачу виключне право на аудіовізуальний твір (8 серій) - серіал „ІНФОРМАЦІЯ_2", а Набувач зобов'язався сплатити Правовласнику обумовлену Договором винагороду.

Згідно п.1.3. вказаного договору правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір.

У відповідності до п. 1.4. вказаного договору виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному обсязі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору від 08.06.2010 р. № 010601-МиМ (т.1 а.с.32-33) передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір Правовласник передає Набувачу в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включаючи, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи вказані елементи безпосередньо в додатках до договору № 010601-МиМ.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права", встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

За змістом ст. 9 Закону частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

При цьому, суд зазначає, що у висновку експерта, складеному за результатами проведення експертизи, призначеної Одеським апеляційним господарським судом у справі №916/1026/14 (т.1 а.с.73-92), а також у відповідній постанові апеляційного суду встановлено обставини, що мають бути враховані судом згідно до вимог ст.35 ГПК України.

Так, згідно з вказаним висновком зображення персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_1" було створено для анімаційного дитячого серіалу, при цьому цей персонаж наділено автором певними ознаками, що його індивідуалізують та виділяють серед зображень інших вигаданих мультиплікаційних персонажів. Персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_1" є маленькою дівчинкою 5-7 років, яка непосидюча, не може всидіти на місці, допитлива, цікава, доброзичлива, має незалежний характер, вперта, наполеглива. Зовнішні характеристики: маленький зріст, біле волосся, біла пряма чолка на лобі, велика голова, великі зелені очі, при посмішці та при розмові видно два передніх верхніх та два передніх нижніх зуби, вдягнена у сорочку, сарафан, хустинку і сандалі, які залежно від ігрової ситуації змінюються за кольором та сезонністю.

Отже персонаж ІНФОРМАЦІЯ_1 є динамічним образом, створеним в процесі творчої діяльності її автора, який виражений у об'єктивній формі (у вигляді зображення, що має фіксацію на кіноплівці), має риси та властивості (ім'я, особливості зовнішнього вигляду та характеру), які вирізняють її поміж інших вигаданих персонажів, тобто має усі ознаки оригінальності.

Таким чином, згідно висновку експерта, персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_1" з мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2" є частиною аудіовізуального твору, яка може використовуватись самостійно.

Враховуючи зазначене, оскільки персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2" - "ІНФОРМАЦІЯ_1" є частиною вказаного аудіовізуального твору та може використовуватися самостійно, останній розглядається судом як твір.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2008р. між ТОВ Студія "Анімаккорд" (ліцензіат) та громадянином ОСОБА_4 (ліцензіар) було укладено ліцензійний договір № ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія) (т.1 а.с.51-56), відповідно якого ліцензіар має виключні права на використання створених одноособовою творчою працею ліцензіара малюнків "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_13", які використовуються при створенні персонажів аудіовізуального твору - анімаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2", ці малюнки, а також DVD-диск із записом вказаних малюнків та першої серії анімаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2" використовуються для ідентифікації предмета Договору і є його невід'ємною частиною, а ліцензіат зацікавлений у використанні зображень даних персонажів (творів) в своїй комерційній діяльності та бажає придбати на умовах Договору виключне право на використання персонажів.

Пунктом 1.1. вказаного договору встановлено, що ліцензіар надає ліцензіату на термін дії Договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених Договором межах, на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам.

Згідно до п. 2.1. договору право використання творів способами, передбаченими Договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу, на термін з дати укладення Договору до 09.06.2019р. включно.

Відповідно до п. 2.2. договору ліцензіар надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо способами, встановленими договором.

Вказаним договором також передбачено право ліцензіата видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки (пункти 2.5 - 2.7 договору).

При цьому, договором встановлено, що якщо треті особи порушують виключне право ліцензіара, а таке порушення буде зачіпати права ліцензіата, то названі особи зобов'язуються разом захищати свої права. Відмова ліцензіара від захисту своїх прав, як і його бездіяльність не є перешкодою для самостійного вжиття ліцензіатом доречних заходів захисту його прав в передбаченому законом порядку (п.2.10. договору).

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_2" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_1", а отже і наявність права захищати свої права, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, а також з пояснень представника позивача, наданих під час розгляду справи, 20.09.2014р., 21.09.2014р., 16.10.2014р. та 03.11.2014р. представником позивача особисто в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_3", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в якому Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, було придбано шоколадне яйце „ІНФОРМАЦІЯ_2" 25г., вартістю 4,60 грн.; „Карамель на палочке „ІНФОРМАЦІЯ_2" 16гр.", вартістю 1,70 грн.; драже ІНФОРМАЦІЯ_2" кор. 15г", вартістю 2,40 грн.; драже в тубі „ІНФОРМАЦІЯ_2" 15г., вартістю 1,90 грн. , що підтверджується товарними чеками від 20.09.2014р., від 21.09.2014р., від 16.10.2014р. та від 03.11.2014р. (т.1 а.с.105-108).

На вказаних кондитерських виробах (т.1 а.с.100-103), оригінали яких було оглянуто у судовому засіданні 25.04.2016р., розміщено малюнок із зображенням персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_1", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2", права на який також належать ТОВ "Маша і Мєдвєдь".

Аналізуючи питання щодо належності диску з відеозаписом закупки 20.09.2014р., 21.09.2014р., 16.10.2014р. та 03.11.2014р. контрафактного товару, як належного доказу, суд виходить з наступного.

Як слідує з норм чинного Господарського процесуального кодексу України, відеозапис у господарському процесі не передбачений в якості окремої категорії доказів.

Разом з тим, суд вважає, що такий диск з відеозаписом у відповідності до ст. 37 ГПК України може бути віднесено до речових доказів, а саме предметів матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Водночас, суд зауважує, що відповідачем впродовж розгляду справи з приводу можливого факту фальсифікації диску з відеозаписом, жодних клопотань заявлено не було.

Крім того, зазначений диск оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, зібраними по справі.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність жодних доказів, які б свідчили про наявність у відповідача правових підстав для використання частини аудіовізуального твору -мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2" - персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_1", суд доходить висновку про порушення відповідачем виключних авторських прав позивача.

При цьому, суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність у нього правових підстав для використання аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_2", або його частини.

Крім того, твердження відповідача щодо недоведеності позивачем того факту, що ним 20.09.2014р., 21.09.2014р., 16.10.2014р. та 03.11.2014р. у ФОП ОСОБА_1 були придбані саме ті товари, які ТОВ „Маша і Мєдвєдь" були надані до суду в якості речових доказів, не приймається судом до уваги, оскільки відповідачем в порушення вимог ст. 33 ГПК України жодним чином не підтверджено наявність у нього неконтрафактних, ліцензованих товарів, ідентичних тим, що зазначені у фіскальних чеках.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено неправомірне використання відповідачем саме персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_1" з характеризуючими його рисами, а також зібрані у справі докази у їх сукупності, суд не приймає до уваги посилання відповідача на недоведеність позивачем права на персонаж як на частину саме 18 серії анімаційного твору.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторські та суміжні права" подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У пункті 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (із змінами і доповненнями), з-поміж іншого зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути співрозмірним.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування розміру компенсації у сумі 55 120,00 грн. позивач зазначає, що відповідач свідомо та умисно виставив контрафактний товар на продаж, не звернувшись при цьому до позивача ні за офіційною інформацією про поставлений товар, ні за дозволом на його реалізацію. При цьому, відповідач зобов'язаний при прийманні товару до реалізації перевіряти останній на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України.

Позивач стверджує, що порушення авторських прав ТОВ "Маша и Мєдвєдь" тривало щонайменше 1,5 місяці (з 20.09.2014р. по 03.11.2014р.)

Також позивач звертає увагу суду на те, оскільки відповідач є власником магазину, торговельний потік людей в якому великий, що впливає на масштаби закупівель товару для реалізації, то придбання ним у останнього 4 контрафактних товарів однозначно свідчить про те, що обсяг порушення відповідачем прав позивача є багаторазовим і значним.

На думку позивача, дійсним наміром відповідача було отримати прибуток незаконним шляхом, через багаторазове порушення виключних прав позивача.

При цьому, позивач зазначає, що відновлення попереднього стану до факту порушення прав позивача є неможливим з огляду на наявні факти продажу відповідачем контрафактних товарів та фактичну неможливість інформування кожного з покупців про факти придбання ними саме контрафактного товару, а також відповідну неможливість вилучити у покупців придбані контрафактні товари з метою їх знищення.

Крім того, позивач наголошує на понесених ним збитках у вигляді неотримання суми ліцензійного платежу від виробника контрафактного товару.

Позивач також зазначає, що для захисту порушення його прав необхідно за один випадок порушення встановити компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат (мінімальний розмір компенсації за окремий факт протиправного використання об'єкта авторського права) =4*13 780,00 грн=55 120,00 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації та її розміру, суд враховує наступне.

За приписом статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

У підпункті 51.3 пункту 51 вищевказаної постанови від 17.10.2012 №12 йдеться про те, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У пункті 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права" не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі №01-06/417/2012 від 04.04.2012р., а також у постанові Вищого господарського суду України по справі №918/780/14.

Водночас, суд вказує, що встановлені фактичні обставини справи свідчать про вчинення відповідачем єдиного триваючого порушення прав позивача на персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_1" із аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_2"; придбання представником позивача товару із використаним зображенням персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_1" 20.09.2014р., 21.09.2014р., 16.10.2014р. та 03.11.2014р. в магазині „ІНФОРМАЦІЯ_3" знаходилося у межах такого єдиного триваючого порушення; кількість фіксацій єдиного триваючого порушення позивачем не впливає на кількість порушень відповідачем, яке залишається єдиним триваючим порушенням для нього; кількість касових чеків - фіксацій факту порушення прав залежить виключно від волі самого позивача і не є свідченням наявності відповідної кількості порушень з боку відповідача; у період між здійсненням фіксацій факту порушення (неодноразовим придбанням товарів за окремими чеками) позивач не звертався до відповідача з попередженням (претензією) про припинення порушення його прав.

В зворотньому випадку, на думку суду, стягнення компенсації може призвести до штучного збільшення кількості порушень, відповідно, до необґрунтованого стягнення компенсації у визначеному позивачем розмірі.

Крім того, у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (станом на день розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати становить 1 450,00 грн.)

При визначенні розміру компенсації суд враховує, що доведеним є факт реалізації контрафактного товару на суму 10,60 грн., а також припинення порушення авторських прав у добровільному порядку, про що опосередковано свідчить відсутність вимог про вилучення контрафактних товарів з обороту.

При цьому, дійсно з матеріалів справи вбачається, що реалізація такого товару відбувалася як 20.09.2014р., 21.09.2014р., 16.10.2014р., так і 03.11.2014р.

Разом з тим, доказів оптового, багаторазового продажу відповідачем кондитерських виробів (цукерок) із розміщенням на них зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_1" матеріали справи не містять.

Одночасно, суд враховує і те, що після виявлення представником позивача першого факту реалізації спірного товару, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" не зверталося до відповідача з вимогами щодо припинення такої реалізації, а в подальшому зафіксував ще 3 таких випадки, які мали місце 21.09.2014р., 16.10.2014р., 03.11.2014р.

Між тим, суд також приймає до уваги і те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач замовляв виготовлення вищевказаних цукерок з розміщенням на них зображення персонажу „ІНФОРМАЦІЯ_1" з метою подальшої реалізації.

Крім того, при визначенні розміру компенсації, яка, як вже було зазначено судом, за своєю суттю фактично замінює право на відшкодування збитків, суд також бере до уваги відсутність доведених збитків позивача.

Одночасно, суд враховує, що, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, можливість стягнення з порушника надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання суб'єктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає обґрунтованим та достатнім розмір компенсації у вигляді 12 мінімальних заробітних плат, що складає 17 400 грн.

Приймаючи до уваги, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, а також те, що судові витрати складають мінімальний розмір судового збору, вказані витрати у сумі 1 218 грн. покладаються на відповідача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, оскільки відповідач в процесі розгляду справи так і не звертався до суду з належним чином оформленим клопотанням щодо стягнення з позивача витрат, понесених ним на послуги адвоката, а також не надав докази їх понесення, суд не надає оцінку відображеному у відзиві на позов твердженню відповідача щодо відповідного майбутнього звернення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (129085, м. Москва, вул. Годовікова, буд. 9, будова 3, ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО р/р в ПАТ Банк "ОТКРЫТИЕ", м. Москва БІК 044585297, к/р ) суму компенсації в розмірі 17 400/сімнадцять тисяч чотириста/ грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1218 /одна тисяча двісті вісімнадцять/ грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 травня 2016 р.

Головуючий суддя Ю.М. Щавинська

Суддя І.А. Малярчук

Суддя О.В. Цісельський