донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

24.05.2016р. справа №913/144/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача: ОСОБА_5 (за довіреністю №47 від 04.02.2016р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс», м.Горлівка Донецької області
на рішення господарського суду Луганської області
від04.04.2016р. (повний текст підписано 07.04.2016р.)
по справі№913/144/16 (суддя Голенко І.П.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс», м.Горлівка Донецької області
до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», м.Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 227859,88грн.

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс», м. Горлівка Донецької області (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», м.Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) про стягнення коштів в розмірі 227859,88грн., як безпідставно набутих за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2013/ТП-ПР134-12 від 25.12.2012р.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.04.2016р. (повний текст підписано 07.04.2016р.) по справі №913/144/16, у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» було відмовлено в повному обсязі з мотивів відсутності правових підстав для задоволення вимоги про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих за договором на постачання природного газу, оскільки останні були отримані Відповідачем як оплата за поставлений газ відповідно до умов укладеного між сторонами договору, що виключає застосування ст.1212 Цивільного кодексу України, а суд при прийнятті рішення не може змінювати матеріально-правову підставу позову зі ст.1212 на ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України відповідно. Між тим, суд зазначив, що позивач не позбавлений права звернутися до суду за захистом свого майнового права, яке він вважає порушеним з іншим позовом, який би відповідав визначеним чинним законодавством способам захисту та встановити іншу правову природу заявленої до стягнення суми.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2016р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неправильне застосування судом ст.1212 Цивільного кодексу України, адже договір на постачання природного газу припинився 01.01.2016р., а зазначена норма права передбачає повернення майна і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, що також вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 31.03.2016р. по справі №915/1293/15 з посиланням на правову позицію Верховного суду України в постанові №6-88цс13 та інших постановах Вищого господарського суду України з аналогічною позицією щодо застосування ст.1212 Цивільного кодексу України. Окрім того, зазначені у рішенні суду позиції Верховного суду України передбачають наявність діючих правовідносин між сторонами.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Бойченко К.І., Татенко В.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 24.05.2016р. о 12.00 год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представники Скаржника у судове засідання 24.05.2016р., попри належну обізнаність про час і місце його проведення (а.с.175) без пояснення причин не зявився, що у світлі доведення ним своєї позиції до відома суду безпосередньо в апеляційній скарзі, достатності наявних матеріалів та не визнання явки представника обовязковою, за висновком судової колегії, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник Відповідача у судовому засіданні 24.05.2016р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому через канцелярію суду відзиві від 13.05.2016р. №01-02-54/800.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 25.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (Споживач) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2013/ТП-ПР-134-12 (Договір - а.с.а.с.10-14), відповідно до п.1.1 якого, Постачальник протягом 2013р. здійснює Споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Строк дії договору, відповідно до п. 10.1 цього договору, становить з дати підписання та відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України та поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2013р. та дії до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Як вбачається з матеріалів справи в означеному порядку вказаний договір був двічі пролонгований, вперше - до 31.12.2014р., вдруге - до 31.12.2015р.

Окрім того, сторонами була підписана технічна угода про порядок організації обліку природного газу від 25.12.2012р., як додаток до вищеозначеного договору (а.с.а.с.17-19)

В п. 2.6 укладеного договору сторони узгодили, що послуги з постачання газу документально оформлюється підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюються згідно з даними вузлів обліку, зазначених у Додатку 1 до договору. (а.с.15)

За умовами п. 2.7 договору, Постачальник до 05 числа, наступного за звітним місяцем, направляє Споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписаний повноважним представником та скріплені печатками підприємств.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником (п. 2.9 договору).

Відповідно до п.3.2 договору, облік обсягів газу, що постачається на умовах договору, здійснюється з "Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживанні", затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005р. за № 618 (далі - Правила №618), а також згідно з Технічною угодою та іншими діючими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок обліку природного газу під час його розподілу.

Відповідно до п 4.6. договору передбачено, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу згідно з Додатком №1

Авансові платежі сплачуються Споживачем Постачальнику на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання у розмірі 100 відсотків від вартості запланованого або погодженого Постачальником обсягу газу на розрахунковий період за п'ять (5) календарних днів до початку місяця поставки газу.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період.

Згідно із п.п.4.6.5 договору, у разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок Споживача на його письмову вимогу.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (Споживачем) на виконання умов договору було перераховано передплату в сумі 1510809,18грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями (а.с.а.с.25-31) та Відповідачем не заперечується.

В свою чергу, як вбачається з актів приймання-передачі (а.с.а.с.32-43), Відповідачем у період листопад 2013р. жовтень 2014р. було поставлено газу на загальну суму 1282949,24грн. Таким чином, розмір передплати, на суму якої між підприємствами не було складено відповідних актів приймання-передачі, складав 227859,88грн.

Між тим, Позивачем було направлено на адресу Відповідача заяву № 457 від 08.10.2015р. (а.с.44) про розірвання договору про постачання природного газу за регульованим тарифом №2013/ТП-ПР134-12 від 25.12.2012 у звязку із припинення господарської діяльності у м.Стаханові та повернення невикористаної передплати в сумі 227859,88грн.

Відповідач своїм листом №01-02-61/1843 від 03.11.2015р.(а.с.45) у відповідь на означений лист повідомив, що питання щодо внесеної суми попередньої оплати, в тому числі остаточні розрахунки та розірвання договору мають вирішуватися після отримання можливості доступу до вузлів обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» та зняття реальних показів.

Між тим, Позивач повторно звернувся до Відповідача з листом № 506 від 10.11.2015р. (а.с.46), в якому заявив про припинення договору з 01.01.2016р. та запропонував повернути передплату у заявленому розмірі.

Своїм листом №01-02-54/2016 від 24.11.2015р.(а.с.47), Відповідач повторно зазначив, що питання щодо внесеної суми попередньої оплати, в тому числі остаточні розрахунки та розірвання договору мають вирішуватися після отримання можливості доступу до вузлів обліку Позивача та зняття реальних показів.

Таким чином, з огляду на неповернення Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (Відповідачем) наразі суми передплати за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2013/ТП-ПР134-12 від 25.12.2012р. в розмірі 227859,88грн., Товариство з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» (Позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення означених коштів, як безпідставно набутих з посиланням на ст.1212 Цивільного кодексу України.

Між тим, Господарський суд Луганської області відмовив у задоволені означених позовних вимог з мотивів відсутності правових підстав для стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих за договором на постачання природного газу, оскільки останні були отримані Відповідачем як оплата за поставлений газ відповідно до умов укладеного між сторонами договору, що виключає застосування ст.1212 Цивільного кодексу України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне:

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будьякого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Сутність заявленого спору полягає у поверненні після припинення договору сплаченої суми попередньої оплати, на суму якої не було здійснено постачання, на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, яка визначає умови виникнення вимог у кондикційних зобовязаннях.

За змістом вказаної норми, обовязковою умовою для повернення майна на підставі цієї норми є одночасна сукупність трьох елементів:

- збільшення (набуття) майна у набувача (або збереження такого майна) з одночасним зменшенням майна у потерпілого у відповідному розмірі (або не збільшення такого майна);

- збільшення (збереження) майна у набувача за рахунок потерпілого;

- первісна відсутність правових підстав для збільшення (збереження) майна у набувача, або відпадіння таких підстав у подальшому (як у розглядуваному випадку стверджує позивач).

Встановлення сукупності зазначених умов є предметом доказування для позивача та, відповідно, оцінки для суду.

Наразі, факт здійснення Позивачем платежів і їх отримання Відповідачем у розмірі заявленої до стягнення суми, на яку не були у подальшому складені акти приймання-передачі газу, встановлений місцевим судом і не оспорюваний сторонами, достатньою мірою вказує на збільшення майна Відповідача як набувача коштів за рахунок їх платника Позивача. Втім, означених обставин є недостатньо для задоволення заявленого позову, з огляду на таке:

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №2013/ТП-ПР134-12 від 25.12.2012р. є належною підставою для виникнення у сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір на постачання природного газу є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами, з оплати поставленого природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що отримання Відповідачем суми стягуваної переплати на підставі укладеного між сторонами договору, який є належною підставою для виникнення у його сторін відповідних прав та обовязків, автоматично виключає (в силу відсутності рішення про недійсність означеного договору) безпідставність набуття стягуваних грошових коштів на момент такого набуття.

Наразі, апеляційний суд відхиляє доводи Скаржника щодо можливості застосування обраного ним способу захисту через відпадіння підстави отримання подальше припинення договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №2013/ТП-ПР134-12 від 25.12.2012р.

Так, виходячи з обставин справи, укладений між сторонами договір постачання природного газу не був розірваний у розумінні ст.653 Цивільного кодексу України, оскільки заява №506 від 10.11.2015р. у світлі п.10.1 договору, мала наслідком лише закінчення строку дії такого договору з 31.12.2015р., без подальшої його пролонгації.

Проте, за правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 24.06.2015р. у справі №904/5381/14 від 24.06.2015р., наведено аналіз кореспондуючих прав та обовязків у сторін договору поставки (як і в розглядуваному випадку) та вказано, що:

«Насамперед зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права і обовязки сторін зобовязання.

За загальним правилом зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 ЦК України, ст.202 ГК України). Ці підстави наведено у ст.ст.599-601, 604-609 Цк України.

Системний аналіз зазначених норм приводить до висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, що лишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору»

Відтак, встановлений у спірних правовідносинах факт закінчення строку дії двостороннього правочину (в даному випадку постачання природного газу), докази виконання якого в частині спірної суми у матеріалах справи представлені лише однією стороною (Покупцем), не припинив зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільнив другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку. Викладене зумовлює юридичну неспроможність доводу Скаржника про подальше відпадання підстав для отримання Відповідачем коштів чи їх безпідставне ним зберігання.

Крім того, виходячи зі змісту належним чином застосованої місцевим судом правової позиції Верховного суду України по справі №910/1913/14 від 25.02.2015р., а також з правовій позиції, наведеної в постанові Верховного суду України по справі №6-3090цс15 від 02.03.2016р., кондикція як спосіб судового захисту має субсидіарний характер та підлягає застосуванню лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

В даному випадку, як справедливо зазначив суд першої інстанції, можливість повернення передоплати Покупцю, за умови доведеності не передачі товару Продавцем у встановлений договором строк, передбачено ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, яка виступає спеціальною нормою по відношенню до зазначеної Позивачем (Скаржником) ст.1212 Цивільного кодексу України в розглядуваних правовідносинах, що повністю відхиляє доводи викладені в апеляційній скарзі.

Таким чином, з огляду на відсутність будь-яких інших обставин, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України, для скасування чи зміни переглядуваного рішення, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Позивача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс», м. Горлівка Донецької області на рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2016р. (повний текст підписано 07.04.2016р.) по справі №913/144/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Луганської області від 04.04.2016р. (повний текст підписано 07.04.2016р.) по справі №913/144/16 залишити без змін.

3.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим. 1. Позивачу; 2. Відповідачу; 3 у справу; 4 ДАГС; 5 ГСЛО