РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016Справа №910/3267/16
За позовом Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

До Аграрний фонд

Про стягнення 535 353,92 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Маковій В.Г. - представник

Від відповідача Авраменко В.Д. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Аграрного фонду про стягнення 535 353, 92 грн.

Ухвалою суду від 26.02.2016 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/3267/16 та призначено розгляд справи на 30.03.2016.

30.03.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано пояснення по справі.

30.03.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 30.03.2016 оголошено перерву до 06.04.2016.

Ухвалою суду від 11.04.2016 призначено розгляд справи на 18.05.2016

В судове засідання 18.05.2016 представник позивача з'явився, надав суду пояснення по справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 18.05.2016 представник відповідача в судове засідання з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 18.05.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судомо проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.11.2011 між позивачем та відповідачем було укладено договір складського зберігання зерна № 359/11 від 29.11.2011, предметом якого сторони визначили, що поклажодавець зобов'язується передати на зберігання Зерновому складу зерно пшениці, жита, кукурудзи, ячменю (об'єктів державного цінового регулювання, далі - зерно). за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а Зерновий склад зобов'язується прийняти так-- зерно для зберігання на визначених цим Договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством.

Пунктами 3.3.2. та 3.3.4. Договору на Поклажодавця покладено обов'язок відшкодовувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку п. 3.1.4. цього Договору.

Відповідно до п. 4.3. Договору розмір відшкодування за зберігання однієї тонни зерна 30 календарних днів складає 17,50 гри. з ПДВ.

Пунктом 7.1. Договору встановлено строк зберігання зерна до пред'явлення вимоги Поклажодавця.

Позивач зазначив що належним чином виконав зобов'язання за договором, тоді як відповідачем не виконано зобов'язання щодо оплати виконаних робіт.

Позивач вказує на те що неодноразово звертався до відповідача з вигою погасити заборгованість за надані послуги та забрати зерно, проте відповідачем було лише звільнено складські приміщення позивача.

Відповідачем було надіслано на адресу позивача лист № 40-07/1010 від 02.11.2015 відповідно до якого зазначив про скрутне становище відповідно до якого Аграрний фонд не може здійснити оплату грошових коштів за послуги зберігання за договором від 29.11.2011 р. № 359/11.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 175 ч. 1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦКУ з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін/ виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь- який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 936 ЦК України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» складські документи на зерно це - товаророзпорядчі документи, видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Згідно з п. 1 Порядку випуску бланків складських документів на зерно, їх передачі та продажу зерновим складам, затвердженого постановок) Кабінету Міністрів України № 510 від 11.04.2003, підставою для видачі складських документів на зерно (далі - складські документи) є прийняття зерна зерновим складом на зберігання.

Наказом Міністерства аграрної політики України № 198 від 27.06.2003 затверджено Положення про обіг складських документів на зерно (далі Положення).

Згідно п. 1.1. Положення складськими документами на зерно є складська квитанція, просте та подвійне складські свідоцтва.

Пункт 1 статті 938 ЦК України встановлює, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Враховуючи вище зазначене, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 516 701,64 грн.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача збитків від інфляції та 3% річних з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 023,28 грн. - збитків від інфляції та 4 629 грн. - 3% річних, підлягають задоволенню

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Борисв Грінченка, 1, код ЄДОПОУ 33642855) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) основну заборгованість в розмірі 516 701 (п'ятсот шістнадцять тисяч сімсот одну) грн.. 64 коп., збитки від інфляції в розмірі 14 023 (чотирнадцять тисяч двадцять три) грн. 28 коп., 3 % річних в розмірі 4 629 (чотири тисячі шістсот двадцять дев'ять) грн., судовий збір в розмірі 8 030 (вісім тисяч тридцять) грн. 32 коп.

3. Видати наказ

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2016.

Суддя Прокопенко Л.В.