ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 р. Справа № 909/293/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: приватного підприємства "Аресконт", вул. Довженка, 9 "Б", кв. 79, м. Івано-Франківськ, 76005

до відповідача: відділу освіти Галицької районної державної адміністрації, вул. Винниченка, 8, м. Галич, Івано-Франківська область, 77100

про стягнення 55778,00 грн.,

за участю:

від позивача: 1. ОСОБА_1. - представник, (довіреність б/н від 12.05.16 ),

2. Швець.В.І. - директор, (посвідчення водія №ВХХ 287541 від 03.09.14),

ОСОБА_2 - представник, (довіреність №б/н від 12.05.16),

від відповідача: ОСОБА_3 - юрисконсульт, (довіреність №1 від 14.04.16)

ВСТАНОВИВ:

приватне підприємство "Аресконт" звернулось в суд з позовом до відділу освіти Галицької районної державної адміністрації про стягнення 55778,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договорів на централізовану охорону об"єктів №05/12-16 та №05/12-16 -1 від 23.12.15 в частині оплати наданих позивачем послуг.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та подав заяву вх.№4856/16 від 17.05.16 про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 108800,00 грн. боргу за надані послуги в період з січня по квітень 2016 року. Дослідивши заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що збільшення позовних вимог є правом позивача та не порушує процесуальних прав відповідача, то суд розглядає позов згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог вх.№4856/16 від 17.05.16.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов вх.№5446/16 від 18.04.16, де вказала, що в договорах помилково зазначена вартість послуг за місяць. На звернення відповідача про внесення змін до договорів від 23.12.15 №05/12-16 та №05/12-16-1 на централізовану охорону приміщень закладів освіти Галицького району щодо розрахунків, позивач відмовився листом №.25/01-1 від 25.01.16, а також зазначила, що бюджетні призначення, згідно спірних договорів на 2016 рік, кошторисом не передбачено. Факт використання відповідачем охоронної сигналізації на об"єктах - Дем"янівської ЗОШ та Бурштинського МНВК не заперечила.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

23.12.16 між сторонами даного спору укладено договір №05/12-16 на централізовану охорону приміщень закладів освіти Галицького району, а саме: Дем"янівської ЗОШ.

Також, 23.12.16 між приватним підприємством "Аресконт" та відділом освіти Галицької районної державної адміністрації укладено договір №05/12-16-1 на централізовану охорону приміщень закладів освіти Галицького району, а саме: Бурштинського МНВК.

Зазначені вище договори укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, скріплено печатками юридичних осіб, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України. Згідно ст. 204 ЦК України, договори на централізовану охорону об"єкта №05/12-16 та №05/12-16-1 (далі - договори) є правомірним правочином, так як іншого (розірвання, припинення, скасування цього договору) сторонами суду не представлено.

Згідно п.1.1 даних договорів, клієнт (відповідач) передає, а охорона (позивач) приймає під охорону майно, що належить клієнту, яке знаходиться на об"єкті.

Відповідно до п.1.2 договорів, охорона не вступає у володіння цим майном, охорона приймає на себе зобов"язання про надання централізованої охорони об"єкта в цілому, шляхом забезпечення його цілісності, збереження майна клієнта, що в ньому знаходиться, у період знаходження об"єкта під охороною. Періодом охорони вважається час з моменту прийняття об"єкта під охорону до його зняття з охорони клієнтом, причому цей час фіксується автоматично центральним охоронним пультом охорони. Особливими умовами договору можуть бути передбачені обставини або умови, за яких період охорони вважається припиненим.

Пунктом 1.3 вищевказаних договорів встановлено, що сума вартості послуг визначається сторонами на основі розрахунку, що додається до договору (додаток №2).

Згідно п.1 додатку №2 до договору №05/12-16 від 23.12.15 на централізовану охорону приміщень закладів освіти Галицького району, а саме: Дем"янівської ЗОШ, вартість послуг за один повний календарний поточний місяць становить 19200,00 грн. (дев"ятнадцять тисяч двісті гривень).

Термін дії умов розрахунку з 01.01.16 по 31.12.16 (п.2. додатку 2 до договору №05/12-16).

Згідно п.1 додатку №2 до договору №05/12-16-1 від 23.12.15 на централізовану охорону приміщень закладів освіти Галицького району, а саме: Бурштинського МНВК, вартість послуг за один повний календарний поточний місяць становить 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень).

Термін дії умов розрахунку з 01.01.16 по 01.06.16 (п.2. додатку 2 до договору №05/12-16-1).

Відповідно до пунктів 4 додатків №2 договорів №05/12-16 та №05/12-16-1 від 23.12.15, оплата клієнтом вноситься до 15 числа наступного місяця згідно з актом виконаних робіт.

Пунктом 3.10. договорів на відповідача покладено обов"язок своєчасно вносити плату за послуги охорони. Оплата витрат за додаткове обладнання об"єкта технічними засобами сигналізації, їх капітального та поточного ремонту та охорону проводиться клієнтом у відповідності до умов саме цього договору. Оплата за послуги охорони проводиться щомісячно і вноситься клієнтом кожного наступного місяця, згідно з актом виконаних робіт.

В ході судових засідань судом встановлено, що охоронна сигналізація на об"єктах відповідача встановлена та введена в експлуатацію, що підтверджується Актами вводу в експлуатацію охоронної сигналізації та технічного стану об"єктів від 23.12.15, підписаними представниками сторін та скріплені їх печатками та надано позивачем охоронні послуги в період з січня 2016 року по квітень 2016 року. Факт надання охоронних послуг, відповідно до умов договорів за зазначений вище період підтверджується Відомостями надання послуг технічної охорони, з яких вбачається, що уповноважені, згідно звернень дирекцій Дем"янівської ЗОШ та Бурштинського МНВК, особи знімали та ставили під охорону приміщення навчальних закладів у період січень - квітень 2016 року. Також з листів опитування користувачів охоронних послуг ПП"Аресконт" вбачається, що претензії до якості отримуваних послуг відсутні.

Позивач направляв відповідачу акти наданих послуг для підписання та оплати їх вартості, що не заперечується відповідачем.

17.02.16 відповідачем листом №10-8/02-01 повернуто акти надання послуг за січень 2016 року та повідомлено позивача про потребу в переукладенні спірних договорів, оскільки бюджетних призначень для надання послуг з охорони на 2016 рік кошторисом не передбачено.

Як вбачається із даного листа, відповідач факту надання послуг не заперечив, про відступи від умов договору не заявив, зауважень щодо якості надання послуг не вказав. Також відповідач не скористався правом, наданим йому ч.4 ст.188 ГК України.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем повторно 07.03.16 направлено на адресу відповідача лист №07/02 з вимогою підписати акти наданих послуг за січень, лютий та оплатити вартість цих послуг, докази чого долучено до матеріалів справи. Проте, дана вимога залишена без відповіді та задоволення.

В порушення договірних зобов'язань відповідач надані послуги з охорони не оплатив, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем на день винесення рішення становить 108800,00 грн.

Зважаючи на те, що факт надання послуг на суму 108800,00 грн., підтверджується матеріалами справи, у позивача наявні підстави для звернення до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

За змістом ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічні положення закріплено у ст.174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Оскільки договори №№05/12-16 та №05/12-16-1 від 23.12.15 за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, до них застосовуються положення глави 63 Цивільного кодексу України.

В силу ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 ЦК України). Наведена правова норма кореспондується зі ст.530 ЦК України, згідно якої якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наведені правові норми кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України покладено обовязок на кожну зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань не надав, доводи позивача не спростував. Заперечення представника відповідача проти позову з огляду на відсутність бюджетного фінансування, яке виключає вину відповідача в силу статті 614 Цивільного кодексу України, судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов"язаннями, а згідно статей 525, 526 Цивільного та 193 Господарського кодексів України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 Цивільного кодексу України). Наведена правова норма кореспондується зі статтею 218 Господарського кодексу України. Таким чином, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_1 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року та постанові Верховного Суду України від 15.05.12 №11/446, яка, відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем договірних зобов"язань, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовився від підписання актів наданих послуг та не звільняється від обов"язку оплатити охоронні послуги згідно з актами надання послуг за січень - квітень 2016 року, тому позовні вимоги в сумі 108800,00 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Судовий збір за правилами ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, ст.ст.11, 96, 204, 207, 208, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 614, 617, 629, 901, 903 Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 174, 188, 193, 218 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов приватного підприємства "Аресконт" до Відділу освіти Галицької районної державної адміністрації про стягнення 108800,00 грн. задовольнити.

Стягнути з відділу освіти Галицької районної державної адміністрації, вул. Винниченка, 8, м. Галич, Івано-Франківська область, 77100 (код 02143494) на користь приватного підприємства "Аресконт", вул. Довженка, 9 "Б", кв. 79, м. Івано-Франківськ, 76005 (код 33162207) - 108800,00 (сто вісім тисяч вісімсот гривень) - заборгованості, а також 1632,00 (одну тисячу шістсот тридцять дві гривні) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.16

Суддя Максимів Т. В.