ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 907/562/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Поляк О.І. (доповідач), Бакуліної С.В.,
суддів:Грейц К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Ключинського К.Л.
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015
у справі№ 907/562/15 Господарського суду Закарпатської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.
доТовариство з обмеженою відповідальністю "ТАУРУС ПРОПЕРТІ"
провизнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

за участю представників

від позивача: Гаврилюк О.О.;

від відповідача: Левченко О.С.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2015 у справі № 907/562/15 (головуючий суддя - Ушак І.Г., судді - Ващиліна Н.М., Васьковський О.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 (головуючий суддя - Гнатюк Г.М., судді - Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.), у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Ключинського К.Л. звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 у справі № 907/562/15 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням господарськими судами норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 129 Конституції України, п. 2 ч. 3 ст. 3, п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст. 4-2, 4-3, 32, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

17.05.2016 відповідачем до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАУРУС ПРОПЕРТІ" просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2015 у справі № 907/562/15 - без змін.

У призначене судове засідання з'явилися представники позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАУРУС ПРОПЕРТІ" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п. 1.1 якого продавець передає у власність (продає), а покупець приймає належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0024 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с/рада Пилипецька, кадастровий № :02:001:0042, цільове призначення якої - землі громадської забудови, для обслуговування канатно-крісельного пристрою.

Пунктом 1.6 договору сторони обумовили, що згідно з витягом № 258 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої Відділом Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області 29.10.2014, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає 1 377,12 грн.

Відповідно до висновку наданого оцінювачем - ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ" ринкова вартість земельної ділянки станом на 03.11.2014 становить 3 964,56 грн (п. 1.7 договору).

Згідно з п. 2.1 договору, за погодженням сторін, ціна продажу земельної ділянки становить 4 250,00 грн без урахування ПДВ.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що за домовленістю сторін, оплата за цим договором проводиться покупцем у безготівковій формі, в розмірі зазначеному в п. 2.1 даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця номер 361048002, відкритий в ПАТ "ВіЕйБі Банк", код банку 380537, ідентифікаційний код юридичної особи (код ЄДРПОУ) 19017842, індивідуальний податковий номер 53, в день підписання цього договору.

Відповідно до п. 2.4 договору зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для продавця обставин і повністю задовольняє продавця.

Цей договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Право власності на відчужувану земельну ділянку у покупця підлягає обов'язковій державній реєстрації відповідно до ст.ст. 182, 210 та 657 Цивільного кодексу України та ст. 132 Земельного кодексу України, та виникає з моменту такої державної реєстрації у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст. 182, 334 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На підтвердження державної реєстрації приватний нотаріус видає покупцю витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в день нотаріального посвідчення цього договору (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3966.

14.11.2014 сторонами було підписано акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу земельної ділянки, яким підтверджено, що продавець передав, а покупець прийняв продану 14.11.2014 земельну ділянку площею 0,0024 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с/рада Пилипецька, кадастровий номер :02:001:0042, цільове призначення якої - землі громадської забудови, для обслуговування канатно-крісельного пристрою. Передача земельної ділянки проводилась згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014, нотаріально посвідченого Бочкарьовою А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 3966. Підписанням цього акту сторонами підтверджено, що ними здійснено остаточний розрахунок за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014, претензій майнового характеру сторони не мають.

20.11.2014 на підставі Постанови Правління Національного банку України № 733 від 20.11.2014 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 про початок виведення ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" з ринку шляхом запровадження в ньому строком на три місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015 включно тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 від 24.11.2014 уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 35 від 17.02.2015 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" по 20.03.2015 включно та повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної М.А.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20.03.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Славкіну М.А. строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Вважаючи, що договір купівлі-продажу від 14.11.2014, укладений між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "ТАУРУС ПРОПЕРТІ", та акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014 підлягають визнанню нікчемними на підставі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки вартість відчуження земельної ділянки є значно нижчою від її ринкової вартості, в результаті чого банком понесені прямі збитки, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіна М.А. звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТОВ "ТАУРУС ПРОПЕРТІ" про визнання нікчемним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2014, посвідченого Бочкарьовою А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 3966, визнання нікчемним акта приймання-передачі від 14.11.2014 до вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0024 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с/рада Пилипецька, кадастровий номер :02:001:0042, цільове призначення - землі громадської забудови, для обслуговування канатно-крісельного пристрою.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що сторонами спірного договору було визначено та погоджено ціну продажу земельної ділянки у сумі 4 250,00 грн, яку продавець вважав вигідною для себе та яка була значно вищою за нормативно-грошову оцінку цієї земельної ділянки (1 377,12 грн), визначену відділом Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області. Крім того, укладенню сторонами спірного договору передувало визначення у порядку встановленому Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" ринкової вартості спірної земельної ділянки суб'єктами оціночної діяльності ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ" з виготовленням звіту про оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість спірної земельної ділянки становить 3 964,56 грн, тобто меншою, ніж вартість, за якою земельну ділянку було відчужено за спірним договором. При цьому, хоча ринкова вартість спірної земельної ділянки у вказаному звіті і була визначена не на момент укладення договору купівлі-продажу від 14.11.2014, а станом на 03.11.2014, однак звіт про оцінку майна може бути використаний протягом 6 місяців. Відповідно до рецензії, здійсненої оцінювачем ОСОБА_10, поданий позивачем звіт про експертну грошову оцінку спірної земельної ділянки, виконаний ЗАТ "Консалтингюрсервіс" та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра", яким ринкова вартість вказаної земельної ділянки станом на 14.11.2014 визначена в сумі 5 798,00 грн, зроблено з порушенням Національного Стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна та майнових прав", а сам звіт визначено як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним, непрофесійним та таким, що не може бути використаний. Крім того, позивачем неналежно сформульовано вимоги щодо визнання нікчемним спірного договору, оскільки особа, права якої та інтереси порушено, може звернутися до суду з вимогою про визнання правочину, у тому числі і нікчемного, недійсним, а не з вимогою визнання правочину нікчемним. Звертаючись до суду з вимогою про визнання права власності, позивач не довів наявності права, за визнанням якого звернувся.

Колегія суддів погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з такої підстави (п. 3), коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст.ст. 655, 656 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 2, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частин першої-третьої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як на підставу нікчемності договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі до нього позивач посилається на пункт 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в якій зазначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Поняття "звичайна ціна" визначена в пункті 14.1.71. Податкового кодексу України, відповідно до якого, - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Умовами оспорюваного договору купівлі-продажу визначено та погоджено сторонами, що ціна продажу земельної ділянки за даним договором становить 4 250 грн без ПДВ; зазначену в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом якихось важких для продавця обставин і повністю задовольняє продавця. Скаржником не обґрунтовано та не надано жодних доказів того, що вартість відчужуваної земельної ділянки за договором купівлі-продажу є меншою чи заниженою, ніж її ринкова вартість. При цьому, згідно витягу № 258 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої Відділом Держземагенства у Міжгірському районі Закарпатської області 29.10.2014, нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 1377,12 грн. Зазначена ціна є нижчою від тієї, яка була встановлена суб'єктом оціночної діяльності, оцінювачем - ТОВ "Актив експерт" (сертифікат №14334/13 від 13.02.2013) спільно з ПП "ТВІ" та ціни договору.

На підтвердження доводів, щодо заниженої вартості земельної ділянки, викладених в позовній заяві, скаржником було надано до суду та приєднано до матеріалів справи висновок про вартість майна (земельних ділянок та обладнання), який виконаний ЗАТ "Консалтингюрсервіс" та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра", яким було визначено ринкову вартість спірних земельних ділянок станом на 14.11.2014. Згідно з вказаним висновком ринкова вартість спірної земельний ділянки визначена в розмірі 5 798 грн. Суди попередніх інстанцій не прийняли його до уваги, оскільки встановили, що: - відповідно до рецензії від 11.09.2015 на вказаний звіт, яка виконана оцінювачем ОСОБА_10 (кваліфікаційне свідоцтво серії НОМЕР_1 від 04.03.2006, свідоцтво про Державну реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів ФДМУ № 10579 від 03.09.2013; має практичний досвід з оцінка майна понад 16 років, з експертної грошової оцінки земельної ділянки понад 9 років) виявлено численні порушення Національного Стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна та майнових прав", а сам звіт визначено як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний; - рецензією від 16.09.2015 на звіт та висновок суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ", згідно з яким ринкова вартість земельної ділянки станом на 03.11.2014 становила 3 964,56 грн, підтверджується, що вказаний звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки. Відтак, суд першої інстанції здійснив правильну оцінку доказів в їх сукупності.

За змістом ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Водночас ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлює, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають зацікавленість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Касаційна інстанція погоджується із тим, що встановлені судами обставини спростовують доводи скаржника щодо того, що вартість відчужуваної за договором купівлі-продажу земельної ділянки є значно заниженою та водночас відрізняється від вартості визначеної сторонами в спірному договорі.

Зазначені обставини підтверджують обґрунтованість висновків судів щодо відсутності підстав для призначення судової оціночно-земельної експертизи для вирішення питання яка звичайна ціна спірної земельної ділянки станом на 14.11.2014.

При цьому, колегія суддів враховує, що звіт про оцінку ринкової вартості спірної земельної ділянки, який було виконано суб'єктами оціночної діяльності - ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ", був чинний станом на 14.11.2014, з урахуванням положень п. 3.4 Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженого, наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 09.01.2003 N 2 та положень п. 23 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 N 1891 (в редакції, що була чинною на момент укладення спірного договору купівлі-продажу).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки умови договору від 14.11.2014 не суперечать положенням чинного законодавства, суди дійшли до обгрунтованого висновку про недоведеність нікчемності спірних договору та акта приймання-передачі до нього.

Крім того, згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положенням статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій звернули увагу на помилковість обрання позивачем способу захисту. У відповідності до ст.ст. 16, 215 Цивільного кодексу України, сторона якої права та інтереси порушення може звернутися до суду з вимогою про визнання правочину, у тому числі і нікчемного, недійсним, а не визнання правочину нікчемним. Зазначене не унеможливлює звернення до суду з приводу оскарження нікчемного правочину у випадку спору, але із вимогою про його недійсність.

Отже, касаційна інстанція погоджується із тим, що позивач звернувся до суду за захистом права, яке не є порушеним та в спосіб, що не відповідає змісту права. Відтак, у позові було відмовлено цілком правомірно.

Посилання в касаційній скарзі на обставини, що містяться у звіті про оцінку ринкової вартості спірної земельної ділянки, який було виконано суб'єктами оціночної діяльності - ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ" не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки доводи зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі перегляду справи в касаційному порядку.

Щодо доводів скаржника про те, що рецензія від 11.09.2015 на звіт, виконаний ЗАТ "Консалтингюрсервіс" та ТОВ "Консалтингова фірма "Євротерра", а також рецензія від 16.09.2015 на звіт та висновок суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Актив експерт" спільно з ПП "ТВІ" були виготовлені за заявою відповідача, колегія судів зазначає, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу, зокрема осіб, які мають зацікавленість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, яким є відповідач.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 у справі № 907/562/15 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Ключинського К.Л. - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Ключинського К.Л. на Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 у справі № 907/562/15 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 у справі № 907/562/15 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.В. Бакуліна

К.В. Грейц