ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.16р. Справа № 910/4956/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Хоросниця, Мостиський район, Львівська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСОЦІАЦІЯ ДИТЯЧОГО ХАРЧУВАННЯ", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі16 903,08 грн. за договором про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Синьогін Ю.І. представник - дов. № 0308/15/1 від 03.08.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АСОЦІАЦІЯ ДИТЯЧОГО ХАРЧУВАННЯ" суму основного боргу у розмірі 13 200,00 грн., пеню - 3 282, 54 грн., 3% річних - 209,00 грн., інфляційні втрати - 211,54 грн. за договором про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом № 14/01/-15 від 14.01.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом № 14/01/-15 від 14.01.2015р. в частині оплати за надані послуги.

18.04.2016р. відповідач надав заперечення, в яких зазначив, що заявлені позовні вимоги не відповідають дійсності, оскільки станом на дату подачі позову борг відповідача складав 8 200,00 грн., крім того, відповідачем сплачено суму основного боргу у сумі 8 200,00 грн., в підтвердження чого надано платіжні доручення № 22604 від 01.04.2016р. та № 22766 від 13.04.2016р.

Ухвалою суду від 19.04.2016р. розгляд справи відкладено на 16.05.2016р.

Позивач в судове засідання призначене на 16.05.2016р. не з'явився, направив до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій повідомляє суд про те, що 28.04.2016р. сума основної заборгованості погашена повністю та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 3 282, 54 грн., 3% річних - 209,00 грн. та інфляційні втрати - 211,54 грн.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 16.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2016 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» (далі - відповідач, замовник) було укладено договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №114/01-15 (далі - договір).

У відповідності до умов цього договору замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а експедитор зобов'язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні до умов заявок замовника, а замовник зобов'язується сплатити погоджену сторонами провізну плату (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2. договору заявка є невід'ємною частиною цього договору, в якій відображається істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування товару, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики, найменування та місцезнаходження відправника та одержувача вантажу, пункти відправлення та призначення вантажу, маршрути перевезення, державні реєстраційні номери транспортного засобу, прізвище, ім'я, по-батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу, вимоги щодо технічного та санітарного стану транспортного засобу, особливі вказівки замовника, дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення, розмір провізної плати, інші вимоги перевезення вантажу.

Згідно п. 1.5. договору, за фактом виконання перевезення сторони складають та підписують Акт виконаних робіт. У випадку, якщо відправлений експедитором акт наданих послуг не підписаний і письмово не заперечений протягом 5 днів з моменту його отримання замовником, він вважається прийнятим ним без змін та підлягає оплаті в повному обсязі.

Замовник зобов'язується оформити письмову заявку на перевезення вантажу із зазначенням: найменування відповідача, адреси завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об'єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати, контактні особи та їх телефони та інші додаткові умови перевезення. Своєчасно та в повному обсязі сплачувати експедитору погоджену провізну пату, відповідно до умов цього договору (п. п. 2.1., 2.1.1., 2.1.2. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що ціна на послуги та порядок розрахунків за цим договором узгоджуються сторонами в заявках на перевезення і зазначаються у рахунках-фактурах експедитора та здійснюються протягом 10 банківських днів після отримання оригіналів документів.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015р. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.п. 7.1., 7.4. договору).

Відповідно до договору відповідач надав позивачеві заявку №03/08 від 03.08.2015р. (а.с. 27).

Позивач умови договору виконав у повному обсязі, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 100 від 07.08.2015р. на суму 18 200,00 грн. (а.с. 29), який підписаний повноважними представниками сторін без заперечень та скріплений печаткою замовника та міжнародно-транспортно накладною (а.с. 28).

Позивачем відповідачеві виставлено рахунок на оплату № 100 від 07.08.2015р. на суму 18 200,00 грн.

Відповідач за надані послуги не розрахувався.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 13.10.2015р. з вимогою оплатити суму боргу (а.с. 30-31).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач за надані послуги розрахувався частково у сумі 5 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20470 від 22.10.2015р. (а.с. 32), в наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 13 200, 00 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу за договором про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом .

Відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них. (ч.1 ст. 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Статтею 2 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного. Положення цього Закону поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

В силу положень ст. 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб'єкти господарювання.

Положення ст. 909 Цивільного кодексу України встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 628 Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 929 Кодексу за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статті 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Приписами ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, до звернення позивача з позовом до суду (позивач звернувся до суду з позовом 15.03.2016р. (про що свідчить відбиток штемпеля на поштовому конверті та опис вкладення до цінного листа (а.с. 24, 35)), сплатив 5 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №21060 від 07.12.2015р. на суму 2 500,00 грн. та № 21165 від 17.12.2015р. на суму 2 500,00 грн. (а.с. 47, 48).

На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 5 000,00 грн.

Крім того, в ході розгляду справи, відповідачем оплачено залишкову суму боргу у розмірі 8 200,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 22604 від 01.04.2016р. на суму 2 000,00 грн. та № 22766 від 13.04.2016р. на суму 6 200,00 грн. (а.с. 49, 50).

Відповідно до п.4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

На підставі викладеного, в частині стягнення основного боргу у сумі 8 200,00 грн. провадження у справі підлягає припиненню по п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Крім основного боргу Позивач просить стягнути з Відповідача пеню у розмірі 3 282,54 грн. за період з 17.08.2015р. по 31.01.2016р., 3% річних - 209,00 грн. за період з 17.08.2015р. по 31.01.2016р. та інфляційні втрати - 211,54 грн. за період з серпня 2015р. по січень 2016р.

Пунктом 4.5. договору встановлено, що у випадках затримки оплати за перевезення вантажу, замовник виплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повинен був сплатити 18 200,00 грн. до 17.08.2015р.

Відповідно до копій платіжних доручень: № 20470 від 22.10.2015р. на суму 5 000,00 грн. (а.с. 32), № 21060 від 07.12.2015р. на суму 2 500,00 грн., № 21165 від 17.12.2015р. на суму 2 500,00 грн., № 22604 від 01.04.2016р. на суму 2 000,00 грн. № 22766 від 13.04.2016р. на суму 6 200,00 грн. (а.с. 47-50), відповідач сплачував заборгованість за договором наступним чином:

- 5 000,00 грн. - 22.10.2015р.;

- 2 500,00 грн. - 07.12.2015р.;

- 2 500,00 грн. - 17.12.2015р.;

- 2 000,00 грн. - 01.04.2016р.;

- 6 200,00 грн. - 13.04.2016р.

Отже, матеріальні санкції слід розраховувати:

- з 18.08.2015р. по 21.10.2015р. на суму 18 200,00 грн.;

- з 22.10.2015р. по 06.12.2015р. на суму 13 200,00 грн.;

- з 07.12.2015р. по 16.12.2015р. на суму 10 700,00 грн.;

- з 17.12.2015р. по 31.03.2016р. на суму 8 200,00 грн.;

- з 01.04.2016р. по 13.04.2016р. на суму 6 200,00 грн.

На підставі викладеного пеню необхідно нараховувати наступним чином:

- на суму 18 200,00 грн. в період з 18.08.2015р. по 21.10.2015р. та сума пені складає 1 645,48 грн.;

- на суму 13 200,00 грн. в період з 22.10.2015р. по 06.12.2015р. - 716,05 грн.;

- на суму 10 700,00 грн. в період з 07.12.2015р. по 16.12.2015р. - 128,99 грн.;

- на суму 8 200,00 грн. в період з 17.12.2015р. по 31.03.2016р. - 1 045,35 грн.;

- на суму 6 200,00 грн. в період з 01.04.2016р. по 13.04.2016р. - 128,25 грн.

Загальна сума пені становить 3 664,12 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 3 282,54 грн.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних необхідно нараховувати наступним чином:

- на суму 18 200,00 грн. в період з 18.08.2015р. по 21.10.2015р. та вони становлять 97,23 грн.;

- на суму 13 200,00 грн. в період з 22.10.2015р. по 06.12.2015р. - 48,82 грн.;

- на суму 10 700,00 грн. в період з 07.12.2015р. по 16.12.2015р. - 8,079 грн.;

- на суму 8 200,00 грн. в період з 17.12.2015р. по 31.03.2016р. - 71,27 грн.;

- на суму 6 200,00 грн. в період з 01.04.2016р. по 13.04.2016р. - 8,74 грн.

Загальна сума 3% річних становить 234,85 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 209,00 грн.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, за період з вересня 2015 р. по березень 2016р. становлять 805,71 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 211,54грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача пені у сумі 3 282,54 грн., 3% річних - 209,00 грн., інфляційних втрат - 211,54 грн.

В частині стягнення основного боргу у сумі 5 000,00 грн. слід відмовити.

В частині стягнення основного боргу у сумі 8 200,00 грн. провадження у справі підлягає припиненню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» (49089, м. Дніпропетровськ, пров. Архітектурний, 5, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) суму пені - 3 282,54 грн. (три тисячі двісті вісімдесят дві грн. 54 грн.), 3% річних - 209,00 грн. (двісті дев'ять грн. 00 коп.), інфляційних втрат - 211,54 грн. (вісті одинадцять грн. 54 грн.); витрат по сплаті судового збору - 1 242,61 грн. (одна тисяча двісті сорок дві грн. 61 коп.), про що видати наказ.

В частині стягнення основного боргу у сумі 5 000,00 грн. - відмовити.

В частині стягнення основного боргу у сумі 8 200,00 грн. провадження у справі припинити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 17.05.2016р.

Суддя Н.Г. Назаренко