ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ВЖИТТЯ ЗАПОБІЖНИХ ЗАХОДІВ

"26" травня 2016 р.№ 916/1330/16

Суддя господарського суду Одеської області Цісельський О.В., розглянувши

заяву: приватного підприємства "ТОРГМОРТРАНС"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Прімо-Фаро"

про вжиття запобіжних заходів

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників:

від ПП "ТОРГМОРТРАНС": ОСОБА_1 (директор)

від ТОВ "Прімо-Фаро": не з'явився

24.05.2016р. приватне підприємство "ТОРГМОРТРАНС" звернулось до господарського суду Одеської області із заявою про вжиття запобіжних заходів (вх.№4-12/16) щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Прімо-Фаро", відповідно до якої просить суд накласти арешт на судно "Висла" (m/v "Wisla" IMO №8901585, під прапором держави Республіка Вануату Vanuatu, порт реєстрації Віла Port Vila, рік побудови 1992), яке належить компанії Rikson International Ltd (м. Тортола) Оператор: Primo Faro Ltd/ (м. Маріуполь), заборонивши його вихід за межі Одеського морського торговельного порту, в акваторії якого воно знаходиться.

В обґрунтування поданої заяви приватне підприємство "ТОРГМОРТРАНС" зазначає, що 23.05.2015 року, ПП "ТОРГМОРТРАНС" за заявкою ТОВ "ПРІМО-ФАРО" в Одеському морському торговому порту поставила продукти харчування на судно "Wisla" за інвойсами №245, 246 на загальну суму 6 300,3 дол. США, претензій щодо якості та кількості отриманої продукції, ПП "ТОРГМОРТРАНС" не отримувались.

ПП "ТОРГМОРТРАНС" свої зобов'язання по поставці продуктів харчування виконав належним чином, що підтверджується інвойсами №245, 246 від 23.05.2015 р. на суму 6300,3 (шість тисяч триста дол. США 30 центів), однак ТОВ "ПРІМО-ФАРО" не оплатив послуги ПП "ТОРГМОРТРАНС".

Станом на момент звернення із даною заявою до суду, заборгованість ТОВ "ПРІМО-ФАРО" за інвойсами №245, 246 від 23.05.2015р. перед ПП "ТОРГМОРТРАНС" складає 6300,3 (шість тисяч триста дол. США 30 центів).

23.03.2016р., заявник направив на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Прімо-Фаро" претензію, однак відповіді на неї не отримав.

Враховуючи викладене, та те, що в матеріалах заяви наявні обставини, які свідчать про виникнення у заявника права морської вимоги, а як наслідок виникнення права на арешт судна "Висла" (m/v "WISLA", ІМО №8901585), та у зв'язку з тим, що судно може покинути Український морський простір і докази поставки товарів, які перебувають на судні неможливо буде витребувати, тобто подача потрібних доказів стане згодом неможливою та враховуючи тривалу несплату Компанії ПП "ТОРГМОРТРАНС" витрат по поставці продуктів харчування на судно "Висла", вказує на ймовірність в подальшому утруднення виконання судового рішення, зумовило заявника звернутись до господарського суду Одеської області із даною заявою.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.05.2016р. заяву приватного підприємства "ТОРГМОРТРАНС" було прийнято судом до провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Розглянувши заяву приватного підприємства "ТОРГМОРТРАНС" та дослідивши документи, подані на її підтвердження, проаналізувавши нижченаведені положення чинного законодавства України, суд встановив наступне:

Відповідно до ч.2 ст.16 Господарського процесуального кодексу України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно, або порту реєстрації судна.

За положеннями п.п. к п.1 ч.1 ст.1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року (далі - Конвенція), ратифікованої згідно Закону України "Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна" №3702-VI від 07.09.2011р. „морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються.

Згідно ст.2 Конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

З урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10 Конвенції, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" пункту 1 статті 1.

Судно не заарештовують, і застава або інший вид забезпечення не надаються більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача та, якщо судно було заарештовано в межах однієї з юрисдикцій чи були надані в межах такої юрисдикції застава або інший вид забезпечення для зняття арешту або з метою уникнення можливого арешту, то будь-який наступний арешт цього судна чи будь-якого судна, що належить тому самому власникові, за тією самою морською вимогою того самого позивача буде відмінений, а судно буде звільнене судом чи будь-яким іншим відповідним судовим органом цієї держави, якщо тільки позивач не переконає суд чи інший відповідний судовий орган, що гарантія чи інше забезпечення були остаточно зняті до накладення наступного арешту або що є інша достатня підстава для залишення арешту чинним.

Якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна, позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв'язку з такими морськими вимогами.

Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна. (ч.ч.1, 3, 4 ст.3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року).

Судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії.

Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 Кодексу торговельного мореплавства України, під час перебування судна в морському порту України (ч.ч.1, 2 ст.41 Кодексу торговельного мореплавства України).

Відповідно до п.13 ч.1 ст.42 Кодексу торговельного мореплавства України судно може бути арештоване тільки на морські вимоги.

Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов'язаних з рятуванням судна, а саме вимога, зокрема, у зв'язку з постачанням продуктів харчування, матеріалів, палива, запасів, обладнання, включаючи контейнери, для експлуатації судна або утримання його.

З огляду на те, що Республіка Вануату, де зареєстровано судно, не є договірною державою Конвенції, слід зазначити, що ч.2 ст.8 Конвенції передбачається, зокрема, що судно, що ходить під прапором держави, яка не є договірною державою Конвенції, може бути арештовано в межах юрисдикції будь-якої з договірних держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у ст.1 Конвенції.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Конвенції морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із наступних пунктів: (k) поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування.

Як вбачається з матеріалів заяви, приватне підприємство "ТОРГМОРТРАНС" на замовлення товариства з обмеженою відповідальністю "Прімо-Фаро" виконала поставку продукти харчування на судно "Wisla" за інвойсами №245, 246 на загальну суму 6 300,3 дол. США.

Проте, в порушення взятих на себе зобовязань з оплати поставленого товару товариство з обмеженою відповідальністю "Прімо-Фаро" у встановлений строк не розрахувалась.

Як вбачає із роздруків з електронної пошти наданої представником заявника, останнім неодноразово направлялись електронні листи з вимогою про погашення заборгованості, проте будь-якої відповіді та/або дії на вказані листи боржником здійснено не було.

Відповідно до ч.1 ст.43-1 Господарського процесуального кодексу України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття, передбачених статтею 43-2 цього Кодексу, запобіжних заходів до подання позову.

Запобіжні заходи включають: витребування доказів; огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб (ч.1 ст.43-2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.43-4 Господарського процесуального кодексу України заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб.

Однак неявка їх не перешкоджає розглядові заяви.

У разі обґрунтованої вимоги заявника заява про вжиття запобіжних заходів розглядається лише за його участю без повідомлення особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи.

Про вжиття запобіжних заходів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначає обрані запобіжні заходи, підстави їх обрання, порядок і спосіб їх виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Копії ухвали надсилаються заявнику та особі, щодо якої мають бути вжиті запобіжні заходи, негайно після її винесення.

У разі винесення ухвали за участю заявника без повідомлення особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, негайно після її виконання.

У разі відсутності підстав, встановлених статтею 43-1 цього Кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Відповідно до ст.43-6 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про вжиття запобіжних заходів виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У разі забезпечення вимог заявника заставою ухвала про вжиття запобіжних заходів виконується негайно після внесення застави в повному розмірі.

Враховуючи викладене, та те, що судом встановлено наявність обставин, які свідчать про виникнення у заявника права морської вимоги, а як наслідок виникнення права на арешт судно "Висла" (m/v "Wisla" IMO №8901585, під прапором держави Республіка Вануату Vanuatu, порт реєстрації Віла Port Vila, рік побудови 1992), яке належить компанії Rikson International Ltd (м. Тортола) Оператор: Primo Faro Ltd/ (м. Маріуполь), посилання на тривалу несплату товариства з обмеженою відповідальністю "Прімо-Фаро" за поставлені матеріали для проведення ремонту судна, що вказує на ймовірність в подальшому утруднення виконання судового рішення за умови подання заявником відповідного позову.

Керуючись ст.ст.43-1, 43-4, 43-6, 86 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву приватного підприємства "ТОРГМОРТРАНС" про вжиття запобіжних заходів задовольнити.

2. Накласти арешт на судно "Висла" (m/v "Wisla" IMO №8901585, під прапором держави Республіка Вануату Vanuatu, порт реєстрації Віла Port Vila, рік побудови 1992), яке належить компанії Rikson International Ltd (м. Тортола) Оператор: Primo Faro Ltd/ (м. Маріуполь).

3. Зобов'язати приватне підприємство "ТОРГМОРТРАНС" в 5-денний термін надати докази звернення до суду із відповідною позовною заявою.

Стягувач: приватне підприємство "ТОРГМОРТРАНС" (65013, АДРЕСА_1, код ЄДРЮОФОПГФ 30942780)

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю "Прімо-Фаро" (87510, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-кт. Адмірала Луніна, буд. 89, офіс 110, код ЄДРЮОФОПГФ 38345001)

Відповідно до ст.43-6 Господарського процесуального кодексу України ухвала про вжиття запобіжних заходів виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно ст.43-8 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу про вжиття запобіжних заходів може бути подано апеляційну скаргу. Подання апеляційної скарги на ухвалу про вжиття запобіжних заходів не зупиняє виконання відповідної ухвали.

Строк пред'явлення ухвали до виконання згідно ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" становить 1 рік.

Ухвалу може бути оскаржено у 5-денний термін після її винесення.

У разі неподання заявником відповідної позовної заяви у строк, встановлений ч.3. ст.43-3 ГПК України запобіжні заходи припиняються.

Суддя О.В. Цісельський