РІШЕННЯ

12.05.2016Справа №910/4960/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Жулинської О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/4960/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СКР» Атаман», м. Запоріжжя,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістик Сістем», м. Київ,

про стягнення 13 818,26 грн.,

без участі представників сторін, у зв'язку з їх неявкою.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СКР» Атаман» (далі - ТОВ «СКР» Атаман») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістик Сістем» (далі - ТОВ «Глобал Логістик Сістем») про стягнення 522,40 грн. 3% річних за користування грошовими коштами; 13 295,86 грн. втрат від інфляції, а всього 13 818,26 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 порушено провадження у справі № 910/4960/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.05.2016.

28.04.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності; просив розглядати справу без участі повноважного представника.

Представники сторін у судове засідання 12.05.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили; вимоги ухвали суду позивач не виконав.

Ухвалу Господарського суду міста Києва було надіслано сторонам на адресу, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 12.05.2016 за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

У судовому засіданні 12.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, які були нараховані, у зв'язку з невиконанням ТОВ «Глобал логістик систем» зобов'язань з договору перевезення.

Відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Так, відповідач вказував на спеціальну позовну давність щодо вимог, які пов'язані з договором перевезення.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

У абзаці третьому підпункту 1.1 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

В абзаці першому та п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 Постанови № 10 зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 зі справи № 908/4/15-г за позовом ТОВ «СКР «Атаман» до ТОВ «Глобал логістик систем», публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення 26 264 грн., яке не оскаржувалося та набрало законної сили 06.04.2016, позов задоволено повністю, та встановлено таке:

- у позовній заяві позивач посилається як на підставу виникнення договірних зобов'язань з ТОВ «Глобал логістик систем» на договір-угоду від 07.07.2014 №0206-14 (УПФ) на перевезення вантажів автомобільним транспортом по Україні;

- у позові позивач також посилається на транспортні замовлення №11222.08.14, №11221.08.14, №11223.08.14, №11220.08.14, які надходили від ТОВ «Глобал логістик систем» та, які підписані обома сторонами з наступними реквізитами: місце завантаження, розвантаження, найменування вантажу, дата перевезення, вартість та умови перевезення, умови розрахунку та інші реквізити;

- отже, можна вважати, що ці транспортні замовлення є підставою для виникнення договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем;

- на виконання зазначених замовлень, позивач здійснив наступні перевезення: 02.09.2014 та 03.09.2014 вантаж феромарганець за маршрутом від ВАТ «Запорізький завод феросплавів» до ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» автомобілем Фотон (квитанція зважування від 03.09.2014 26-24033-0), автомобілем Фотон (квитанція про зважування від 02.09.2014 №34013), автомобілем Фотон (квитанція про зважування від 03.09.2014 №26-34031-0);

- транспортні замовлення №№ 11222.08.14, 11221.08.14, 11223.08.14, 11220.08.14, які надходили від ТОВ «Глобал логістик сістем», були підписані обома сторонами, мали наступні реквізити: місце завантаження, розвантаження, найменування вантажу, дата перевезення, вартість та умови перевезення, умови розрахунку та інші реквізити. Таким чином, мали усі обов'язкові умови письмового договору перевезення та за своєю природою транспортні замовлення і були договорами перевезення;

- відповідачем на рахунок позивача були перераховані грошові кошти у сумі 157 606 грн. за попередні надані послуги та у графі призначення платежу є посилання саме на договір-угоду від 07.07.2014 №0206-14 (УПФ);

- як вбачається із викладеного, у відповідача утворилася заборгованість в сумі 26 264 грн.

Таким чином, із вказаного рішення вбачається, що ТОВ «СКР «Атаман» у судовому порядку стягнуло з ТОВ «Глобал Логістик Сістем» борг за надані послуги з перевезення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 набрало законної сили 06.04.2015 і на виконання вказаного рішення було видано наказ від 10.04.2015

Відповідач виконав рішення від 20.03.2015 зі справи № 908/4/15-г 03.06.2015, що підтверджується платіжними дорученнями від 03.06.2015 № 2243 на суму 26 264 грн. та № 2244 на суму 7 227 грн.

Позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 13 295,86 грн. втрат від інфляції та 522,40 грн. 3 % річних, визначивши період нарахування з 01.10.2014 по 30.05.2015.

Разом з тим, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають втрати від інфляції та 3 % річних за період з 06.04.2015 по 30.05.2015, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 (далі - Постанова № 14) господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Відповідно до пункту 1.9 Постанови № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, на грошові зобов'язання, які виникли з рішення Господарського суду Запорізької області, не можуть бути застосовані наслідки спливу спеціальної давності як про це заявлено відповідачем.

Отже, за розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 335,66 грн. втрат від інфляції та 118,73 грн. 3% річних, за період з 06.04.2015 (дата набрання рішенням від 20.03.2015 зі справи № 908/4/15-г законної сили) по 30.05.2015 (дата, визначена позивачем як останній день нарахування).

Що ж до вимог про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, які нараховані позивачем за період з 01.10.2014 по 05.04.2015, то слід вказати таке.

Вказані суми нараховані позивачем у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору з перевезення.

Разом з тим, відповідно до частини першої та пункту 6 частини другої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Частиною третьою статті 925 ЦК України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

З рішення Господарського суду Запорізької області від 20.03.2015 № 908/4/15-г вбачається, що заборгованість у відповідача перед позивачем виникла з 30.09.2014, тобто строк позовної давності щодо заявлення вимог, які випливають з невиконання договору перевезення, у тому числі 3 % річних і втрати від інфляції, сплинув 30.09.2015.

Разом з тим, позивач звернувся з даним позовом 21.03.2016.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних (403,67 грн.) і втрат від інфляції (8 960,20 грн.), які нараховані за період з 01.10.2014 по 05.04.2015, не підлягають задоволенню, у зв'язку із спливом позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню.

Позивач просив суд покласти на відповідача, крім витрат на судовий збір, витрати на послуги адвоката у сумі 2 000 грн.

Частиною першою статті 44 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Так, позивач в підтвердження понесення витрат на послуги адвоката подав суду копії таких документів:

- видаткового касового ордера від 29.01.1016 № б/н на суму 2 000 грн.;

- договору від 28.01.2016 № 3 про надання правої допомоги, укладений ТОВ «СКР «Атаман» та адвокатом Барбашиним Сергієм Володимировичем;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2581;

- посвідчення № 2266;

- акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17.02.2016 № 1.

Слід звернути увагу на те, що позовна заява від 15.03.2016 підписана адвокатом Барабашиним С.В. як представником позивача.

Отже, позивач документально підтвердив понесення витрат на оплату послуг адвоката та наявність підстав для стягнення вказаних витрат з відповідача пропорційно задоволеним вимогам відповідно до статті 49 ГПК України.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістик Сістем» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд 7-А, офіс 8-11; ідентифікаційний код: 37200332) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СКР «Атаман» (06057, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 25-а, кв. 65; адреси представника: 69000, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 8, к. 72; 69096, м. Запоріжжя, вул. Бестужева, 3-а; ідентифікаційний код: 38784100): 4 335 (чотири тисячі триста тридцять п'ять) грн. 66 коп. втрат від інфляції; 118 (сто вісімнадцять) грн. 73 коп. 3 % річних; 644 (шістсот сорок чотири) грн. витрат на адвокатські послуги та 444 (чотириста сорок чотири) грн. 21 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4.Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 18.05.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук