ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Справа № 911/800/16

Розглянувши матеріали справи за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», м.Вишневе

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом - Національного банку України

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом - ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд»

про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом - ПрАТ «Сільпо Рітейл»

про визнання зобовязань припиненими та припинення обтяжень

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_2

Від відповідача (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_3

Від третіх осіб: ОСОБА_4 (НБУ); від інших не зявились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Провадження у справі №911/800/16 порушено відповідно до ухвали суду від 09.03.2016 року та призначено справу до розгляду на 22.03.2016 року.

21.03.2016 року, до початку розгляду справи по суті, до господарського суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» надійшов зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом - ПрАТ «Сільпо Рітейл» про визнання зобовязань припиненими та припинення обтяжень, який у судовому засіданні 22.03.2016 року прийнято для спільного розгляду з первісним позовом відповідно до ст. 60 ГПК України.

Також, представником відповідача у судовому засіданні 22.03.2016 року подано клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 12.04.2016 року.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 12.04.2016 року подав відзив на первісний позов, в якому проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) у судовому засіданні 12.04.2016 року подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Розглянувши у судовому засіданні 12.04.2016 року подане позивачем клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Національний банк України вже залучено до участі у справі в якості третьої на стороні позивача ухвалою суду від 09.03.2016 року про порушення провадження у справі. Клопотання про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не обґрунтовано, оскільки позивач у справі виступає в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» ОСОБА_5. Рішення суду у справі не може безпосередньо вплинути на права та обовязки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, 11.04.2016 року до господарського суду від ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд» надійшла заява про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Заявник обґрунтовує свою заяву, тим, що висновки господарського суду щодо дійсності чи недійсного договору відступлення можуть прямо вплинути на права та обов'язки ТОВ «ФК «Аккорд» за Договором відступлення права вимоги №2/28-01 від 28.01.2016 року, так як від цього залежить підтвердження або спростування судом фактів переходу належних ТОВ «ФК «Аккорд» прав вимоги до ТОВ «Фоззі-Фуд», встановлення особи кредитора банку та прав ТОВ «ФК «Аккорд» на отримання плати від ТОВ «Фоззі-Фуд» за відступлення прав вимоги. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) проти задоволення клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд» заперечив.

Частиною 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Ухвалою суду від 12.04.2016 року до участі у справі в якості третьої особи за первісним позовом, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд» та відкладено розгляд справи на 26.04.2016 року.

25.04.2016 року до господарського суду від відповідача (позивача за зустрічним позовом) надійшли додаткові пояснення. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні 26.04.2016 року подав заперечення на зустрічну позовну заяву.

Судом у судовому засіданні 26.04.2016 року заслухано пояснення представника третьої особи - ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд». Представник третьої особи Національного банку України заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався до 10.05.2016 року.

В судовому засіданні 10.05.2016 року позивач за первісним позовом підтримав позовні вимоги та заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача заперечував проти задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи Національного банку України підтримав позовні вимоги за первісним позовом та зперечував проти зустрічного позову. Решта третіх осіб в судове засідання 10.05.2016 року не зявились.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази та пояснення, суд встановив:

У справі заявлено позов Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме, вчиненого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» шляхом подання заяви від 30.01.2016 року вихідний № УРБ 10/14-684.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_1 Русь» (позивач) до ТОВ «Фоззі-Фуд» (відповідач) було укладено Кредитні договори: №15371-20/11-1 від 26.04.2011 року; №68029-20/12-1 від 16.10.2012 року; №62297-20/13-1 від 12.07.2013 року (далі Кредитні договори), за умовами яких та з врахуванням укладених між сторонами додаткових угод до Кредитних договорів, позивач надав відповідачу кредитні кошти в загальній сумі, зокрема:

-За Кредитним договором №15371-20/11-1 від 26.04.2011 року було встановлено ліміт кредитування в сумі 32046730 грн. зі ставкою 25% річних, а з 01.02.2015 року 24% річних, зі строком до 15.01.2019 року. Позивач зазначає, що у звязку з порушенням відповідачем зобовязань за Кредитним договором, 04.06.2015 року банк надіслав повідомлення про дострокове відкликання кредиту. Всього за Кредитним договором №15371-20/11-1 від 26.04.2011 року за відповідачем виникла заборгованість в загальній сумі 34495293,96 грн. питання щодо стягнення якої розглядається у справі Господарського суду Київської області № 911/3060/15.

-За Кредитним договором №68029-20/12-1 від 16.10.2012 року - було встановлено ліміт кредитування в сумі 75000000 грн. зі ставкою 25% річних, а з 01.02.2015 року 24% річних, зі строком до 15.12.2019 року. Позивач зазначає, що у звязку з порушенням відповідачем зобовязань за Кредитним договором, 04.06.2015 року банк надіслав повідомлення про дострокове відкликання кредиту. Всього за Кредитним договором №68029-20/12-1 від 16.10.2012 року за відповідачем виникла заборгованість в загальній сумі 83854573,64 грн. питання щодо стягнення якої розглядається у справі Господарського суду Київської області № 911/3059/15.

-За Кредитним договором №62297-20/13-1 від 12.07.2013 року - було встановлено ліміт кредитування в сумі 34400000 грн. зі ставкою 21% річних, а з 01.11.2014 року 25% річних, зі строком до 11.07.2016 року. Позивач зазначає, що у звязку з порушенням відповідачем зобовязань за Кредитним договором, 04.06.2015 року банк надіслав повідомлення про дострокове відкликання кредиту. Всього за Кредитним договором №62297-20/13-1 від 12.07.2013 року за відповідачем виникла заборгованість в загальній сумі 21089907,33 грн. питання щодо стягнення якої розглядається у справі Господарського суду Київської області № 911/3058/15.

Позивач зазначає також, що 13.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_1 Русь» (позивач) та ПрАТ «МТС Україна» укладено Генеральний договір про розміщення грошових коштів №71174-20-01.1, у рамках якого було укладено договори банківського вкладу на загальну суму 328 000 000 грн.

18.08.2015 року між ПрАТ «МТС Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд» укладено договір факторингу №1/1808, за яким предметом є права вимоги, що виникли у ПрАТ «МТС Україна» за вищенаведеним Генеральним договором про розміщення грошових коштів №71174-20-01.1 від 13.06.2014 року. Відповідно до умов даного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд» набуває всіх прав вимоги, які належали ПрАТ «МТС Україна» за Генеральним договором про розміщення грошових коштів №71174-20-01.1 від 13.06. 2014 року.

28.01.2016 року між ТОВ «Фінасова компанія «Аккорд» та ТОВ «Фоззі-Фуд» (відповідач) укладено Договір відступлення права вимоги №2/28-01, предметом якого є відступлення права належного первісному кредитору (ПрАТ «МТС Україна») вимог до позивача (ОСОБА_6) за Генеральним договором про розміщення грошових коштів №71174-20-01.1 від 13.06.2014 року (повернення депозитних коштів).

Позивач зазначає, що 30.01.2016 року ТОВ «Фоззі-Фуд» (відповідач) звернувся до позивача із заявою № УРБ 10/14-684 про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме його зобовязань за вищезазначеними Кредитними договорами за рахунок зобовязань ОСОБА_6 за Генеральним договором про розміщення грошових коштів №71174-20-01.1 від 13.06.2014 року (повернення депозитних коштів), право вимоги за яким набуто відповідачем в порядку уступки від ПрАТ «МТС Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд», потім від ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд» до ТОВ «Фоззі-Фуд» (відповідача).

У звязку з чим, відповідач вважає зобовязання за Кредитними договорами припиненими внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за рахунок права вимоги повернення депозитних коштів, що відбулось на підставі заяви відповідача № УРБ 10/14-684 від 30.01.2016 року.

Позивач зазначає, що 19.03.2015 року на підставі Постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 про запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці. В подальшому Правлінням Національного банку України винесено Постанову від 16.07.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» на підставі якої, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ОСОБА_1 Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

У звязку з тим, що заява відповідача № УРБ 10/14-684 від 30.01.2016 року про припинення зобовязань за Кредитними договорами (в сумі 189111349,40 грн.) зарахуванням зустрічних вимог за Генеральним договором про розміщення грошових коштів №71174-20-01.1 від 13.06.2014 року (повернення депозитних коштів) подана (02.02.2016 року за вх. № 680) в період ліквідаційної процедури ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь», що виключає можливість зарахування зустрічних вимог, позивач просить суд визнати недійсним відповідний односторонній правочин відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірний правочин не відповідає обмеженням, визначеним п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 602, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, який вчинено шляхом заяви від 30.01.2016 року вихідний номер УРБ 10/14-684 має наслідком індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора банку (ПрАТ «МТС Україна») за рахунок коштів банку і, відповідно, порушує визначений вимогами статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до ОСОБА_6, що на думку позивач також є підставою для визнання недійсним спірного правочину.

Також, позивач зазначає, що оспорюваним правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог, який вчинено шляхом заяви від 30.01.2016 року вихідний номер УРБ 10/14-684 порушено пріоритетне право Національного банку України, як заставодержателя, встановлене статтею 572 Цивільного кодексу України та Законом України «Про заставу», що випливає з п. 1.8 укладеного між ПАТ «Банк «ОСОБА_1 «Русь» та Національним банком України Кредитного договору № 09 від 04.03.2014 року, за яким забезпеченням за цим кредитним договором виступають майнові права за укладеними Позичальником (ПАТ «Банк «ОСОБА_1 «Русь») кредитними договорами з юридичними особами на загальну суму 1 506 472 149,07 грн. згідно з реєстром, який є додатком до Договору застави майнових прав № 09/ЗМП від 04.03.2014 року (згідно Додатку № 1 ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» передав майнові права (права вимоги) за укладеними між ОСОБА_6 та ТОВ «Фоззі-Фуд» Кредитними договорами №№ 68029-20/12-1 від 16.10.2012 року та 15371-20/11-1 від 26.04.2011 року у заставу Національному банку України).

Суд зазначає, що відповідні обставини, повязані з виконанням Кредитного договору № 09 від 04.03.2014 року (укладеного між ПАТ «Банк «ОСОБА_1 «Русь» та Національним банком України) стосуються правовідносин позивача з Національними банком України і не стосуються прав та обовязків відповідача, тому не впливають на чинність спірного правочину щодо зарахування зустрічних вимог.

Наведене в позові посилання на недійсність договору уступки права вимоги, за яким відповідач набув належного ПрАТ «МТС Україна» права вимоги, також не приймається судом, оскільки не надано доказів визнання відповідного договору недійсним і такий договір відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України є чинним.

Посилання позивача на порушення спірним правочин ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не обґрунтовує вимогу про визнання такого правочину недійсним, оскільки наведені позивачем обставини лише опосередковано можуть свідчити про порушення черговості задоволення вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі ОСОБА_6. В той же час, зарахування зустрічних вимог з дотриманням п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» допускається.

Таким чином, для правильного вирішення спору має значення дотримання спірним правочином умов п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У звязку з чим, судом досліджено та встановлено, що згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема, за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом (ч.41 ст. 602).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Також, відповідно до п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Відповідач (за первісним позовом) проти позову заперечував, зазначив, що за Генеральним договором (право вимоги за яким набуте відповідачем в порядку уступки від ПрАТ «МТС Україна») у ОСОБА_6 виникли зобовязання сплатити відповідачу кошти в сумі 19450000 грн. і строк виконання такого зобовязання настав.

Таким чином, відповідач стверджує, що він є кредитором ОСОБА_6 за Договорами депозиту на суму 194500000 грн. і одночасно боржником ОСОБА_6 за Кредитними договорами на суму 189111349,40 грн., що є достатньою підставою для зарахування відповідних зустрічних вимог та припинення відповідних зобовязань за Кредитними договорами в повному обсязі.

Також відповідач в підтвердження дотримання умов п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначив та надав підтверджені доказами пояснення, що на момент запровадження процедури виведення неплатоспроможного ОСОБА_6 з ринку, кошти на депозитних рахунках були в наявності.

Позивач в позові зазначає, що оскаржуваний правочин про зарахування зустрічних вимог та припинення зобовязань, не відповідає вищезазначеним умовам, оскільки як на дату початку процедури ліквідації ОСОБА_6, так і на момент подання спірної заяви про зарахування (і на дату розгляду справи) кошти (вклад ПрАТ «МТС Україна»), право вимоги на які перейшло до відповідача, не перебували і не перебувають на його рахунках, відповідні кошти залишились на рахунках ПрАТ «МТС Україна».

Таким чином, відповідач набувши права належної ПрАТ «МТС Україна» вимоги повернення депозитних коштів, не набув правонаступництва щодо належних ПрАТ «МТС Україна» рахунків, на яких обліковувались депозитні кошти, не перевів відповідні кошти за депозитами на свої рахунки користуючись правом вимоги по таким депозитам.

Також, суду не надано доказів ініціювання переказу коштів з рахунків ПрАТ «МТС Україна» на рахунки відповідача чи припинення ПрАТ «МТС Україна» користування рахунками, на яких обліковуються депозитні кошти.

Набуття відповідачем пава вимоги повернення на його користь належних ПрАТ «МТС Україна» депозитних коштів полягає у праві вимагати видачі таких коштів готівкою чи переведення на власні рахунки. Без вчинення відповідних дій право вимоги не вважається реалізованим і відповідач не набув належних ПрАТ «МТС Україна» коштів на власні рахунки та в своє розпорядження.

Спірна операція зарахування зустрічних вимог фактично була опосередкована необхідністю переведення відповідачем коштів на власні рахунки (реалізація права вимоги повернення коштів) і лише після цього можливе було розпорядження відповідачем набутими коштами шляхом спрямування їх в зарахування зустрічних зобовязань перед ОСОБА_6 та дотримання умов п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо наявності коштів на рахунках особи, яка одночасно є кредитором та боржником банку.

Таким чином, судом встановлено, що не спростовано відповідачем, що на момент виведення неплатоспроможного банку (позивача) з ринку, кошти перебували на рахунках ПрАТ «МТС Україна», а зобовязання за Кредитними договорами були у відповідача, крім того, на момент виведення ОСОБА_6 з ринку відповідач не набув прав вимоги за депозитами ПрАТ «МТС Україна» (а після набуття відповідних прав вимоги відповідач все одно не набув правонаступництва по належних ПрАТ «МТС Україна» рахунках), тому відсутні підстави стверджувати, що кошти перебували на поточних чи депозитних рахунках відповідача.

Таким чином, спірний правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог вчинений всупереч п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким прямо заборонено зарахування зустрічних вимог (як і поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, що також свідчить про порушення укладення договорів уступки права вимоги ПрАТ «МТС Україна»).

Як визначено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, враховуючи, що спірний правочин про зарахування зустрічних вимог вчинений з порушенням п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно і ст. 602 Цивільного кодексу України, такий правочин підпадає під кваліфікацію ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України і підлягає визнанню недійсним.

Також, суд враховує, що за правовою природою припинення зобовязання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України може звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду. Зазначена правова позиція викладена в постанові від 22.07.2004 року Вищого господарського суду України по справі № 15-03/186.

Таким чином, позовні вимоги за первісним позовом позивачем обґрунтовані та доведені і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог за зустрічним позовом ТОВ «Фоззі - Фуд» до ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь», судом встановлено, що у зустрічному позові позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) посилається на факт припинення зобовязань за Кредитними договорами внаслідок погашення їх зарахуванням зустрічних вимог за договором депозиту шляхом подання оскаржуваної в первісному позові заяви про зарахування № УРБ 10/14-684 від 30.01.2016 року.

У звязку з чим, позивач за зустрічним позовом зазначає, що погашення зобовязань за Кредитними договорами є підставою для припинення відповідних забезпечувальних обтяжень, про що ТОВ «Фоззі-Фуд» також просив ПАТ «Банк «ОСОБА_1 Русь» в спірній заяві про зарахування. Зокрема, просив протягом п'яти днів з моменту отримання заяви, вчинити дії щодо припинення обтяження заставою рухомого майна та іпотекою нерухомого майна, що виступали предметом іпотеки за вищезазначеними Кредитними договорами, а саме нерухомого майна (нежилі, нежитлові приміщення, належні Третій особі) за іпотечними договорами: від 16.11.2012 року, 26.04.2011 року, 26.05.2011 року, 16.10.2012 року, 04.12.2012 року, договору застави №62298-20/13-6 аід 12.07.2013 року.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1 ст.17 цього закону, іпотека припиняється з припиненням основного зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст.3 Закону України «Про заставу», застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання, ст. 28 цього закону встановлено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Також, позивач за зустрічним позовом стверджує, що наявність у відповідних реєстрах записів про іпотеку і заборону на нерухоме і нерухоме майно, не зважаючи на припинення іпотеки та застави, порушує його права та інтереси, оскільки підстави для відповідних обтяжень припинились.

Враховуючи, що всі вищезазначені договори іпотеки було укладено на забезпечення зобов'язань за Кредитними договорами позивача, зобовязання за яким ТОВ «Фоззі-Фуд» вважає припиненими в повному обсязі, просить в зустрічному позові встановити відповідний факт припинення зобовязань за Кредитними договорами і, як наслідок, визнати припиненою заставу за договором №62298-20/13-6 від 12.07.2013 року та припинити відповідне обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, визнати припиненими іпотеки за договорами від 16.11.2012 року, 26.04.2011 року, 26.05.2011 року, 16.10.2012 року, 04.12.2012 року та припинити відповідні обтяження (заборони) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за наведеними в зустрічному позові договорами іпотеки.

Враховуючи встановлені в ході розгляду первісного позову обставини, суд зазначає, що у відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з положеннями статті ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування позовних вимог посилається на факт припинення зобовязань за Кредитними договорами, що тягне припинення відповідних забезпечувальних обтяжень за договорами іпотеки та застави, на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України шляхом зарахування зустрічних вимог.

Однак, як встановлено в ході розгляду первісного позову, зарахування зустрічних вимог за Кредитними договорами вчинено з порушення п.8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у звязку з чим, визнано недійсним відповідний правочин (заяву № УРБ 10/14-684 від 30.01.2016 року) про зарахування, тому відсутні підстави для визнання припиненими зобовязань за Кредитними договорами і похідними від них договорами іпотеки та застави.

Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом безпідставні і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем за первісним позовом судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача за первісним позовом. Судові витрати за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» задовольнити в повному обсязі.

2. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» відмовити в повному обсязі.

3. Визнати недійсним правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_1 Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А, МФО 319092, код 24214088) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08123, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 32294926), який вчинено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» шляхом подання заяви від 30.01.2016 року вихідний номер УРБ 10/14-684.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08123, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, код 32294926) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-А, МФО 319092, код 24214088) 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 19.05.2016 р.