КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Справа№ 911/4751/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від прокуратури: Підяш О.С. - прокурор- пос. №028911 від 02.02.15;

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: ОСОБА_3-представник;

ОСОБА_4 - представник;

Від третьої особи -1: не з'явився;

Від третьої особи -2: не з'явився;

Від третьої особи -3: не з'явився;

Від третьої особи -4: не з'явився;

Від третьої особи -5: не з'явився;

Від третьої особи -6: ОСОБА_3;

Від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: не з'явився;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля" та Першого заступника прокурора Київської області

на рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2015

у справі №911/4751/15 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Прокурора Києво-Святошинського району Київської області

до 1. Києво-Святошинської районної ради Київської області

2. Селянського (фермерського) господарства „Мрія", Києво-Святошинський р-н.

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції

2. ОСОБА_5

3. ОСОБА_6

4. ОСОБА_7

5. ОСОБА_8

6. ОСОБА_9

про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним акту на право постійного користування землею

та

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля"

до 1. Києво-Святошинської районної ради Київської області

2. Селянського (фермерського) господарства „Мрія"

про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним акту на право постійного користування землею

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Києво-Святошинського району Київської області звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави до Києво-Святошинської районної ради Київської області, Селянського (фермерського) господарства "Мрія", в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати пункт ІІ рішення п'ятої сесії 23 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 16.02.1999 №5-58 "Про вилучення і надання та попереднє погодження місць розташування земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства";

- визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 від 10.09.2001, виданий ОСОБА_6 на право постійного користування землею, що знаходиться на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, загальною площею 50,0га, в тому числі 13,6га - землі сільськогосподарських угідь (з них: 8,6га - ріллі та 5,0га - кормових угідь), під іншими угіддями 36,4га, для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №135.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що оспорюване рішення районної ради прийняте з порушенням статей 19,78,79 Земельного кодексу України від 18.12.1990 та статей 4,85,87-89 Водного кодексу України, оскільки на момент прийняття цього рішення на земельній ділянці знаходився водний об'єкт. А тому прокурор вважає, що рішенням ради і виданим на його підставі Державним актом на право постійного користування землею порушено інтереси держави на землі водного фонду, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля", як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, також звернулась до суду першої інстанції з позовом до Києво-Святошинської районної ради Київської області і Селянського (фермерського) господарства „Мрія" про скасування рішення п'ятої сесії 23 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 16.02.1999 №5-58 в частині надання ОСОБА_6 в постійне користування земельної ділянки площею 50,0га та визнання недійсним Державного акту серії НОМЕР_1 від 10.09.2001, виданого ОСОБА_6 на право постійного користування землею для ведення селянського фермерського господарства (т. 1 а.с. 213-216, т.2 а.с. 76-80).

Товариство з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля" вважає, що зазначені рішення та Державний акт порушують права товариства на вільний доступ до водного об'єкту, який знаходиться на спірній земельній ділянці і який по договору оренди №105 від 16.04.2013 між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією і ТОВ „Зелена аквахвиля" переданий останньому в оренду, а також позбавляють товариство можливості отримати для обслуговування водойми прибережну захисну смугу.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.12.2015 у справі № 911/4751/15 в позові Прокурору Києво-Святошинського району Київської області відмовлено повністю, в позові Товариству з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зелена аквахвиля" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 21.12.2015 у справі №911/4751/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена аквахвиля" у справі №911/4751/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 29.03.2016.

29.03.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника третьої особи надійшли пояснення по справі; від представника відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу; від прокурора надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 29.03.2016, повноважні представники відповідача -1 та третіх осіб -1, -2, -4, -5, -6 не з'явились.

В судовому засіданні 29.03.2016 представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору подав клопотання про витребування доказів, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи. Представники відповідача-2 та третя особа-3 заперечували проти задоволення клопотання про витребування доказів, прокурор підтримав клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля" відкладено на 12.04.2016.

31.04.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшли письмові пояснення, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

04.04.2016 через відділ документального забезпечення суду від Першого заступника прокурора Київської області надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2015 у справі №911/4751/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області прийнято до провадження, об'єднано розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена аквахвиля" та Першого заступника прокурора Київської області, розгляд справи призначено на 12.04.2016.

12.04.2016 через відділ документального забезпечення суду, на виконання вимог ухвали, від Державного підприємства "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" надійшло повідомлення про передачу проекту відведення земельної ділянки площею 50,00га громадянці ОСОБА_6 до Відділу земельних ресурсів Києво-Святошинського району.

В судове засідання, призначене на 12.04.2016, повноважні представники відповідача -1 та третіх осіб -1, -2, -4, -5, не з'явились. Представники третьої особи та відповідача-2 надали свої пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена аквахвиля" та Першого заступника прокурора Київської області відкладено на 26.04.2016.

12.04.2016 через відділ документального забезпечення суду, на виконання вимог ухвали, від Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області надійшло повідомлення, що у зв'язку із переміщенням Управління на нову адресу, створено міжвідомчу комісію для забезпечення інвентаризації, збереження та перевезення документації і товарно-матеріальних цінностей Управління. Згідно вказаних матеріалів інвентаризації вказана документація в архіві Управління не виявлена.

25.04.2016 через відділ документального забезпечення суду, на виконання вимог ухвали, від Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області надійшло повідомлення та від Державного підприємства "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" надійшла заява, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 26.04.2016, повноважні представники відповідача -1 та третіх осіб -1, -2, -4, -5, не з'явились. Представники третьої особи та відповідача-2 надали свої пояснення.

Представником третьої особи в судовому засіданні 26.04.2016 подано клопотання про продовження строку вирішення спору, яке колегія суддів задовольнила та долучила до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля" та Першого заступника прокурора Київської області було продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд на 12.05.2016.

05.05.2016 через відділ документального забезпечення суду від ТОВ „Зелена аквахвиля" надійшло пояснення, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

11.05.2016 через відділ документального забезпечення суду від ТОВ „Зелена аквахвиля" надійшло пояснення, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

12.05.2016 через відділ документального забезпечення суду від ТОВ „Зелена аквахвиля" надійшло клопотання про витребування акта про передачу рекультивованої землі, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 12.05.2016, уповноважені представники відповідача-1, третіх осіб 1-5 та ТОВ „Зелена аквахвиля" не з'явилися.

12.05.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло електронне повідомлення №9301 про відкладення розгляду справи та клопотання про призначення експертизи, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначене на 12.05.2016, учасники судового процесу надали свої пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 12.05.2016 після обговорення колегія суддів дійшла висновку що клопотання про призначення експертизи є не обґрунтованим з огляду на таке: відповідно до статті 1 Закону України „Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні суду. Згідно з частиною 1 статті 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Відповідно до Постанови Пленуму № 4 від 23.03.2012 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. В матеріалах справи міститься копія витягу зі звіту про оцінку суб'єктом оціночної діяльності предмету іпотеки, щодо якого призначено проведення експертизи, який є належним та допустимим доказом в розумінні статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Даний звіт виготовлено згідно з положеннями Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювачем - особою, яка склала кваліфікаційний іспит та одержала кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону.

Пунктом 5 вказаної постанови пленуму передбачено, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

За таких обставин, слід дійти висновку, що ТОВ „Зелена аквахвиля" не скористалося своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 22 ГПК України а саме, що сторони користуються рівними процесуальними правами та зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, відповідачем не заявлялося дане клопотання в суді першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції в силу приписів ст. 101 ГПК України таке клопотання до розгляду не приймає, оскільки ТОВ „Зелена аквахвиля" не доведено неможливість подання відповідного клопотання в суді першої інстанції.

Пунктом 12 Постанови Пленуму № 4 від 23.03.2012 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" встановлено, що господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України № 910/11896/15; № 905/3114/13, № 910/2314/15-г, № 906/808/15, № 910/17936/14, № 910/8882/15.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні клопотання про призначення експертизи слід відмовити.

Як вже зазначалося вище в судове засідання, призначене на 12.05.2016, уповноважені представники відповідача-1, третіх осіб 1-5 та ТОВ „Зелена аквахвиля" не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Вислухавши думку прокурора представників відповідача -2 та третьої особи - 6, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, а саме, що участь, в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що з правом особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі „Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" („Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до ст. 69 ГПК України спір має бути вирішений господарським судом у строк не більше 2-х місяців від дня одержання позовної заяви та він може бути продовженим на строк не більше 15 днів.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі „Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання „розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 строк розгляду спору продовжувався, з урахуванням продовження строку останнім днем розгляду апеляційної скарги, є 14.05.2016.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача-1, третіх осіб 1-5 та ТОВ „Зелена аквахвиля".

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, підписану від імені України 9 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи № 4 і № 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи № 2 і № 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію („Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Виходячи зі змісту пунктів 53-55 рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 „Войтенко проти України" щодо неспроможності державних органів надати заявнику майно, присуджене йому згідно з остаточним рішенням суду в аспекті порушення, констатованого ЄСПЛ та пунктів 55-56 рішення Європейського суду з прав людини від 22.11.2007 „Україна-Тюмень проти України" щодо дотримання „справедливого балансу" при втручанні в право на мирне володіння майном, у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Даними рішеннями суду з прав людини встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце „непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже подальше позбавлення особи цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Статтею 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Згідно з статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи пунктом ІІ рішення п'ятої сесії 23 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 16.02.1999 №5-58 вирішено вилучити з користування фермера ОСОБА_12 земельну ділянку площею 50,0га (8,6га ріллі, 5,6га пасовищ, 36,4га інших земель) та надати її члену фермерського господарства дочці ОСОБА_6 за його згодою без зміни цільового призначення для ведення селянського (фермерського) господарства (т. 1 а.с. 30).

На підставі цього рішення громадянці ОСОБА_6 був виданий Державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 10.09.2001, яким посвідчене право постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га, яка розташована на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, для ведення селянського (фермерського) господарства (т. 1 а.с. 82).

У подальшому до цього Державного акту була внесена інформація про зміни в землекористуванні на підставі розпорядження Києво-Савятошинської РДА №2019 від 18.03.2010, відповідно до якого площа земельної ділянки зменшилась на 22,4117га.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №2019 від 18.03.2010 припинено право постійного користування фермерського господарства "Мрія" в адміністративних межах Горенської сільської ради на земельну ділянку загальною площею 22,4117га, що перебувала в постійному користуванні СФГ "Мрія", і земельні ділянки загальною площею 22,4117га передані безоплатно 5-ти членам СФГ "Мрія" для ведення фермерського господарства, а саме згідно додатку: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (після одруження змінила прізвище на ОСОБА_3), цим особам видано державні акти встановленого зразка на право власності щодо земельних ділянок (т. 1 а.с. 81-107).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.01.2015 земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, місце розташування Київська область Києво-Святошинський район Горенська сільська рада, цільове призначення: 01.02, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - ведення фермерського господарства, форма власності - державна, площа 25,5422га, перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6, документ, що посвідчує право - Державний акт від 10.09.2001 НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 83-87).

У додатку до цього Витягу згідно експлікації земельних угідь значиться площа земельної ділянки під штучним водосховищем 16,6896га.

За наявною в матеріалах справи інформацією водний об'єкт є штучно створеним (колишній кар'єр з видобутку глини), поповнення якого здійснювалось за рахунок підземних джерел та талих вод, а також зазначено, що вказаний водний об'єкт у кадастрі водних об'єктів відсутній

Відповідно до списку громадян, яким надаються земельні ділянки для організації селянського (фермерського) господарства в Києво-Святошинському районі, який є додатком № 1 до рішення Києво-Святошинської районної Ради народних депутатів від 15.10.1992, земельна ділянка площею 50,0га була надана громадянину ОСОБА_12 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, 20.11.1992 складено акт перенесення в натуру меж наданої земельної ділянки гр. ОСОБА_12 під організацію селянського (фермерського) господарства (т. 1 а.с. 76-78).

Згідно цих документів надана громадянину ОСОБА_12 земельна ділянка площею 50,0га складалась з ріллі 6,6га, пасовищ 5,0га, лісових площ 0,5га, деревно-чагарникових насаджень 0,8га, каналів 1,4га, громад.дворів 0,4га, шляхів 0,3га, кар'єрів 32,7га, інші 0,3га.

При цьому в Акті перенесення в натуру меж земельної ділянки гр. ОСОБА_12 під організацію селянського (фермерського) господарства від 20.11.1992 вказано, що до користування землями, зайнятими під кар'єр, можна приступати після повного вироблення сировини та його рекультивації.

З Акту про передачу рекультивованої землі, порушеної гірничими роботами, від 14.12.1994, затвердженого директором Ірпінського комбінату "Прогрес" вбачаєть, що фермеру ОСОБА_12 для сільськогосподарського виробництва була передана відновлена в порядку рекультивації земля площею 27,4га, з них: рілля - 10,5га, озеро - 16,9га, яка була тимчасово використана комбінатом під глиняний кар'єр (т. 1 а.с. 79-80).

Відповідно до Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", чинного на момент видачі позивачу Державного акта на право постійного користування землею від 10.09.2001, визначені економічні, соціальні і правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні, а у абзацах 1, 2 пункту 2 статті 4 закріплено, що земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передаються у приватну власність і надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, передача земельних ділянок у приватну власність і надання їх в користування здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених (викуплених) у встановленому порядку.

Земельні ділянки виділяються, як правило, єдиним масивом з розташованими на ньому водними джерелами та лісовими угіддями, по можливості наближеними до існуючих доріг, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури (п. 3 ст. 4 ЗУ "Про селянське (фермерське) господарство").

Згідно з ст. 5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (в редакції, чинній на момент прийняття Радою народних депутатів рішення від 15.10.1992 про надання земельної ділянки гр. ОСОБА_12.) встановлений порядок надання земель для ведення селянського (фермерського) господарства та передбачено, що земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду. Право приватної власності на земельну ділянку селянським (фермерським) господарством може набуватись після шести років володіння нею. Надання земельної ділянки у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених у порядку, визначеному у пункті 1 статті 7 цього Закону. У тимчасове користування земельні ділянки надаються із земель запасу, а також можуть надаватися із земель лісового і водного фондів. Земельні ділянки виділяються, як правило, єдиним масивом з розташованими на ньому водними джерелами і лісовими угіддями.

Частинами 4 та 5 вказаної норми визначено, що громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство для одержання земельної ділянки подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцеположенням земельної ділянки заяву, яку підписує голова селянського (фермерського) господарства, що створюється, із зазначенням мети використання земельної ділянки, умов надання, її бажаний розмір і місце розташування, перелічуються члени селянського (фермерського) господарства, а також інші обґрунтування щодо виділення земельної ділянки. За результатами розгляду заяви, після виготовлення та погодження з відповідними органами, Радою народних депутатів, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, на найближчій сесії приймається відповідне рішення про надання земель громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства або про відмову у наданні землі.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (в редакції, чинній на момент прийняття Радою народних депутатів рішення від 16.02.1999) громадянин, який веде селянське (фермерське) господарство на земельній ділянці, наданій йому в постійне користування, може у разі втрати працездатності або досягнення пенсійного віку за рішенням Ради народних депутатів, яка надала цю земельну ділянку, надати її в тимчасове користування одному із членів сім'ї, який веде спільно з ним селянське (фермерське) господарство.

Згідно з статтею 9 цього Закону після одержання Державного акта на право постійного користування землею, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, для чого до відповідної Ради народних депутатів подається заява, статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва, список осіб, які виявили бажання створити його (із зазначенням прізвища, імені та по батькові голови), і документ про внесення плати за державну реєстрацію. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону. Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Селянське (фермерське) господарство "Мрія" зареєстроване 10.09.1993. а згідно з пунктом 1.2 Статуту Селянського (фермерського) господарства "Мрія" (у новій редакції, затвердженій загальними зборами членів господарства відповідно до протоколу №2 від 08.11.200. та зареєстрованого 06.02.2007 господарство зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 10.09.1993 р., номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців 1 002544 (том 1 а.с. 157-166).

Відповідно до статтей 31, 34 Земельного кодексу України та статтей 7, 13 Закону України "Про фермерське господарство" громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю); громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм раніше у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" визначено правовий статус земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності, визначено як таких, що перебувають у власності членів фермерського господарства та у володінні та користуванні фермерського господарства.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України в редакції станом на час винесення оспорюваного рішення районної ради, відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на:

1) землі сільськогосподарського призначення;

2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів);

3) землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення;

4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення;

5) землі лісового фонду;

6) землі водного фонду;

7) землі запасу.

Віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення.

Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель.

Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Згідно з ст. 3 та 4 цього Земельного кодексу України є такі форми власності на землю: державна, колективна, приватна. Усі форми власності є рівноправними.

Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

У державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Суб'єктами права державної власності на землю виступають:

Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України;

Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території республіки, за винятком земель загальнодержавної власності;

обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

Статтею 7 ЗК України визначено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим.

Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування.

Користування землею на умовах оренди для сільськогосподарських цілей повинно бути, як правило, довгостроковим.

У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Порядок надання земельних ділянок у користування визначений статтею 19 ЗК України, згідно якої сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Міська Рада народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста.

Районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів:

із земель запасу для сільськогосподарського використання;

із земель лісового і водного фонду у випадках, передбачених статтями 77 і 79 ЗК України;

для ведення селянського (фермерського) господарства, у разі відмови в наданні земельної ділянки сільською, селищною Радою народних депутатів.

Отже, Києво-Святошинська районна рада Київської області при винесенні рішення від 16.02.1999 №5-58 про вилучення з користування фермера ОСОБА_12 земельну ділянку площею 50,0га та надання її члену фермерського господарства дочці ОСОБА_6 діяла в межах компетенції, визначеної Земельним кодексом України в чинній на той час редакції.

Як вбачається з Рішення Києво-Святошинської районної ради Київської області від 16.02.1999 №5-58 спірна земельна ділянка надавалась ОСОБА_6 не як для організації новоствореного селянського (фермерського) господарства, а була вилучена з користування фермера ОСОБА_12 ( користування СФГ "Мрія") та надана члену того ж самого вже існуючого СФГ "Мрія", а саме його дочці ОСОБА_6 за його згодою без зміни цільового призначення для подальшого ведення селянського (фермерського) господарства.

Цільове призначення, за весь цей час не змінювалось.

Таким чином, виникнення на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні особи, водного об'єкту, який утворився в результаті проведення рекультивації порушеної гірничо-видобувними роботами землі, не тягне за собою автоматичної зміни цільового призначення земель і їх категорії.

Отже підстави для визнання незаконним рішення Києво-Святошинської районної ради Київської області від 06.02.1999 №5-58 в частині пункту ІІ та його скасування, а також для скасування виданого на підставі цього рішення Державного акту серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_6 на право постійного користування землею, що знаходиться на території Горенської сільської ради, загальною площею 50,0га, відсутні про що вірно вказав суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанці, що позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

В своїх поясненнях ТОВ "Зелена аквахвиля", стверджує, що 15.04.2013 розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 288 "Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту ТОВ „Зелена аквахвиля" на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ТОВ „Зелена Аквахвиля" надано в оренду терміном на 25 років водний об'єкт, площа водного дзеркала якого складає 17,0 га для риборозведення на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, що 16.04.2013 між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) та ТОВ „Зелена Аквахвиля" (орендар) було укладено договір оренди № 105, згідно умов якого орендарю надано в оренду терміном на 25 років водний об'єкт, площа водного дзеркала якого складає 17,0 га для риборозведення на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ „Зелена аквахвиля" було створене і зареєстроване в ЄДР 27.02.2013, що свідчить про те, що його права оскаржуваним рішенням районної ради та видачею Державного акта на право постійного користування землею не могли бути порушені, оскільки цього Товариства на момент прийняття цього рішення районною радою та видачі Державного акту, саме як юридичної особи не існувало, а тому позовні вимоги ТОВ „Зелена аквахвиля" є безпідставними і задоволенню не підлягають про що вірно вказав суд першої інстанції.

Заперечення скаржників з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, в апеляційних скаргах, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, тому є необґрунтованими.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржниками належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке право повинно бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку досліджені всі наявні в матеріалах справи докази, рішення місцевого господарського суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Зелена аквахвиля" та Першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2015 у справі № 911/4751/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/4751/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко