РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016Справа №910/5367/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»

Про стягнення 485 155,38 грн

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

Від позивача: Шендрик Ю.М. - представник за довіреністю;

Від відповідача: Поліщук А.Р. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» про стягнення 485 155,38 грн з яких: 179 463,27 грн - основного боргу, 117 040,77 грн - пені, 7 810,71 грн - 3% річних, 101 720,60 грн - інфляційних втрат за договором поставки №11815К від 27.03.2013; 61 424,01 грн - основного боргу, 13 924,76 грн - пені, 918,84 грн - 3% річних; 2 852,42 грн - інфляційних втрат за договором на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №СТМ0051/13 від 30.12.2012.

Ухвалою суду від 28.03.2016 порушено провадження у справі №910/5367/16, справу призначено до розгляду на 15.04.2016.

14.04.2016 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

15.04.2016 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У зв'язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному судове засідання призначене на 15.04.2016 не відбулось.

Ухвалою суду від 18.04.2016 розгляд справи призначено на 11.05.2016.

10.05.2016 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого позивач просив суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що:

- поставка товару за видатковими накладними №3503 від 19.05.2014, №3934 від 02.06.2014, №5482 від 28.07.2014, №5967 від 11.08.2014, №6324 від 22.08.2014 на суму 28 880,40 грн була здійснена не за погодженою сторонами специфікацією до договору поставки №11815К від 27.03.2013, а відтак грошові кошти за такий поставлений товар не можуть бути стягнуті на підставі договору і з зазначених позивачем підстав;

- оскільки сума основного боргу в частині стягнення 28 880,40 грн не підлягає задоволенню та враховуючи спеціальний строк позовної давності для вимог про стягнення пені, сума пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

11.05.2016 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача.

В судовому засіданні 11.05.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (покупець, відповідач) був укладений договір на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №СТМ0051/13, відповідно до п. 2.1 якого постачальник зобов'язується на замовлення покупця виготовляти та передавати йому у власність, товар (додаток № 2а - специфікація) за торгівельними марками, перелік яких наведений в додатку № 1 відповідно до умов договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити належно виготовлений та поставлений товар.

Відповідно до п. 4.5 договору №СТМ0051/13, оплата за товар проводиться протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з дати поставки товару до розподільчого центру або торгівельної точки покупця за умови, що постачальник поставив товар у строк, що визначений договором.

27.03.2013 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений договір поставки №11815К, відповідно до п. 2.1. якого, на умовах цього договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов'язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

Згідно з п. 8.1.1. договору №11815К, покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 36 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

На виконання умов договору №СТМ0051/13 позивач поставив відповідачу товар на суму 138 360,96 грн, що підтверджується видатковою накладною №5374 від 14.07.2015 на суму 138 360,96 грн.

Як зазначав позивач, на виконання умов договору №11815К він за період з 19.05.2014 по 22.08.2014 поставив відповідачу товар на суму 202 628,10 грн, на підтвердження чого позивач надав суду видаткові накладні: №3505 від 19.05.2014 на суму 28 344,02 грн, №3934 від 02.06.2014 на суму 33 545,45 грн, №5482 від 28.07.2014 на суму 43 966,26 грн, №5967 від 11.08.2014 на суму 41 078,99 грн, №6324 від 22.08.2014 на суму 55 693,38 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначав про те, що поставка товару за видатковими накладними №3503 від 19.05.2014, №3934 від 02.06.2014, №5482 від 28.07.2014, №5967 від 11.08.2014, №6324 від 22.08.2014 на суму 28 880,40 грн була здійснена не за погодженою сторонами специфікацією до договору поставки №11815К від 27.03.2013, а відтак грошові кошти за такий поставлений товар не можуть бути стягнуті на підставі договору і з зазначених позивачем підстав.

Згідно п. 5.8. договору №11815К у разі поставки партії товару без будь-якого товаросупровідного документа, наявність якого є обов'язковою відповідно до вимог чинного законодавства України та цього договору, та або наданий постачальником товаросупровідний документ оформлений з порушенням умов цього договору та/або вимог чинного законодавства України (дефект форми), покупець має право відмовитись від товару та не приймати поставку такої партії товару, а постачальник буде вважатися таким, що не виконав належним чином своє зобов'язання по поставці замовленого покупцем товару. У цьому випадку сторони складають акт про відмову у прийманні поставки партії товару в порядку, визначеному розділом 9 договору.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" від 17.07.2012 № 01-06/928/2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається з матеріалів справи, за оспорюваними відповідачем видатковим накладним акти про відмову у прийманні товару не складалися, серед іншого, зазначені видаткові накладні містять посилання на договір поставки №11815К від 27.03.2013 та підписані представником відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про те, що поставка товару за видатковими накладними: №3503 від 19.05.2014, №3934 від 02.06.2014, №5482 від 28.07.2014, №5967 від 11.08.2014, №6324 від 22.08.2014 здійснювалась позивачем відповідачу згідно договору поставки №11815К від 27.03.2013.

Як зазначав позивач, вартість поставленого ним відповідачу товару була сплачена останнім частково, а саме: за договором №СТМ0051/13 в розмірі 76 936,95 грн, за договором №11815К в розмірі 23 164,83 грн.

В зв'язку з чим у відповідача наявна заборгованість за договором №СТМ0051/13 в розмірі 61 424,01 грн, за договором №11815К в розмірі 179 463,27 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору на виробництво та поставку товарів власної торгової марки №СТМ0051/13 від 30.12.2012 поставив відповідачу товар на суму 138 360,96 грн.

Також судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №11815К від 27.03.2013 позивач за період з 19.05.2014 по 22.08.2014 поставив відповідачу товар на суму 202 628,10 грн.

Проте, відповідач, в порушення грошових зобов'язань за договорами, не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар, в зв'язку з чим його заборгованість за договором №СТМ0051/13 становить 61 424,01 грн, за договором №11815К - 179 463,27 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги викладених вище правових норм, а також враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в розмірі 240 887,28 грн, з яких: за договором №СТМ0051/13 - 61 424,01 грн, за договором №11815К - 179 463,27 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 130 965,53 грн, з яких: 117 040,77 грн за прострочення грошового зобов'язання за договором №11815К за період прострочення згідно наданого розрахунку по кожній видатковій накладній окремо, 13 924,76 грн за прострочення грошового зобов'язання за договором №СТМ0051/13 за період прострочення з 29.08.2015 по 26.02.2016.

Відповідач, заперечуючи проти позову в частині стягнення пені, зазначав про те, що позивачем пропущено, встановлений законом, строк позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.1. договору №11815К, у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов'язана сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов'язання, за кожний день прострочення.

Згідно п. 8.2. договору №СТМ0051/13, у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов'язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов'язана сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення грошового зобов'язання, за кожний день прострочення.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання свого обов'язку по своєчасній оплаті отриманого товару за договорами №СТМ0051/13 та №11815К, адже всупереч умов наведених договорів у визначені договорами строки не було здійснено у повному обсязі оплату за отриманий товар, що є підставами для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, зокрема, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З договору №11815К вбачається, що відповідач зобов'язаний був оплатити поставлений товар за даним договором по закінченню 36 банківських днів з дати поставки товару, отже перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов'язання.

Враховуючи дати поставки товару за договором №11815К, встановлений цим договором строк виконання грошового зобов'язання, тривалість часу, протягом якого позивачу було відомо про порушення відповідачем зобов'язань з оплати поставленого товару за договором, приймаючи до уваги заяву відповідача, господарським судом застосовується спеціальна позовна давність при вирішенні спору про стягнення пені за договором №11815К, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за договором №11815К.

В свою чергу, судом встановлено, що поставка товару за договором №СТМ0051/13 відбулась 14.07.2015, умовами договору №СТМ0051/13 сторони погодили, що відповідач зобов'язаний здійснити оплату за товар протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з дати поставки, отже перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем позовних вимог про стягнення пені за договором №СТМ0051/13 станом на день звернення до суду з позовом (22.03.2016 згідно відбитку штемпеля поштової установи на конверті) не пропущено, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені за договором №СТМ0051/13 задоволенню не підлягає.

Здійснивши перерахунок пені за договором №СТМ0051/13, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені за договором №СТМ0051/13 підлягають задоволенню в сумі 13 924,76 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар нарахував просить суд стягнути з відповідача 8 729,55 грн три відсотки річних, з яких: 7 810,71 грн за договором №11815К за період прострочення згідно наданого розрахунку по кожній видатковій накладній окремо та 918,84 грн за договором №СТМ0051/13 за період прострочення з 29.08.2015 по 26.02.2016, а також 104 573,02 грн - інфляційних втрат, з яких: 101 720,60 грн грн за договором №11815К за період прострочення згідно наданого розрахунку по кожній видатковій накладній окремо та 2 852,42 грн за договором №СТМ0051/13 за період прострочення з 29.08.2015 по 26.02.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договорів, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме: позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних в сумі 8 714,79 грн (7 795,95 грн за договором №11815К та 918,84 грн за договором №СТМ0051/13), позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 103 193,17 грн (100 597,85 грн за договором №11815К та 2 595,32 грн за договором №СТМ0051/13).

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на сторін пропорційно задоволення розміру позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (03039, м. Київ, пр-т Науки, буд.8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» (62371, Харківська обл., Дергачівський район, село Подвірки, Сумський шлях, буд. 53, ) 240 887 (двісті сорок тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 28 коп. - основного боргу, 13 924 (тринадцять тисяч дев'ятсот двадцять чотири) грн 76 коп. - пені, 8 714 (вісім тисяч сімсот чотирнадцять) грн 79 коп. - 3% річних, 103 193 (сто три тисячі сто дев'яносто три) грн 17 коп. - інфляційних втрат, 5 500 (п'ять тисяч п'ятсот) грн 90 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

16.05.2016

Суддя Спичак О.М.