КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа№ 910/1469/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін

від позивача: Суденко Р.В. - представник за дов. №09-32/637 від 26.10.2015 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Свідло Є.В. - представник за дов. б/н від 15.02.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року

у справі № 910/1469/13 (головуючий суддя Князьков В.В., судді Прокопенко Л.В., Пукшин Л.Г.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо- комерційна фірма "Екомонтажсервіс"

про відновлення пропущеного строку та видачу дубліката наказу

у справі № 910/1469/13 (головуючий суддя Ярмак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Українського консорціуму "Екосорб"

про стягнення заборгованості в сумі 109750 189,66 грн.

та за зустрічним позовом Українського консорціуму "Екосорб"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про стягнення заборгованості в сумі 3 986, 72 грн.

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Екомонтажсервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про стягнення 29 438 646, 90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Українського консорціуму "Екосорб" (далі - відповідач) про стягнення 109 750 189,66 грн заборгованості за договором купівлі-продажу цінних паперів №Д/27.2/090226-11 від 26.02.2009 року та за зустрічним позовом Українського консорціуму "Екосорб" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення заборгованості в сумі 3 986,72 грн по договору купівлі-продажу цінних паперів №Д/27.2/090226-11 від 26.02.2009 року

26.04.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Екомонтажсервіс" (далі - третя особа) звернулась із позовною заявою до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення коштів у розмірі 29438646, 90 грн, з урахуванням інфляційних втрат та річних, вказуючи на безпідставне їх списання з рахунку третьої особи по договору застави майнових прав №09-280/3-1 на грошові кошти за договором банківського депозиту, наданих банку для забезпечення вимог останнього за договором купівлі-продажу цінних паперів №Д/27.2/090226-11 від 26.02.2009 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2013 року по справі №910/1469/13 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Українського консорціуму "Екосорб" 2 957,60 грн основного боргу, 1 276,38 грн судового збору. В решті позову відмовлено. Вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Екомонтажсервіс" 24 696 000,00 грн основного боргу та 57 732,91 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2013 року рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2013 року по справі №910/1469/13 залишено без змін.

19.09.2013 року на виконання рішення суду у справі №910/1469/13 видано відповідні накази.

02.03.2016 року до Господарського суду міста Києва Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Екомонтажсервіс" подано заяву про відновлення пропущеного строку та видачу дублікату наказу у справі №910/11469/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року у справі №910/1469/13 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Екомонтажсервіс" задоволено.

Відновлено строк пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.09.2013 року у справі №910/1469/13 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Екомонтажсервіс" 24696 000,00 грн основного боргу, 57 732, 91 грн судового збору до 21.03.2017 року.

Ухвалено видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва №910/1469/13 від 19.09.2013 року, виданого на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2013 року, яке набрало законної сили 11.09.2013 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Екомонтажсервіс" про відновлення строку пред'явлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права.

Так, скаржник вказав, що заявник вже втретє звертається з відповідною заявою до суду вказуючи подібні підстави. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року та ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року заявнику було відмовлено у задоволенні відповідних заяв, з підстав необґрунтованості причин пропуску строку.

Крім того, скаржник зазначив, що наведені заявником рішення Європейського суду жодним чином не обґрунтовують поважності пропуску строку пред'явлення наказу до виконання і не стосуються випадків пропущення такого строку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року у справі № 910/1469/13 прийнято до провадження (головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Куксов В.В). Справа слухалася різними колегіями суддів.

Розгляд справи неодноразово відкладався і в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Скрипки І.М., на лікарняному, призначено проведення повторного автоматичного розподілу, в результаті чого справу № 910/1469/13 передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року до провадження вищевказаною колегією суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, строк розгляду справи було продовжено на 15 днів.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 18.05.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, визначено новий склад суду головуючий суддя: Сулім В.В., судді Гаврилюк О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 року прийнято до провадження справу №910/1469/13 у складі колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді Гаврилюк О.М., Гончаров С.А.

У судовому засіданні 18.05.2016 року представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «ЕКОМОНТАЖСЕРВІС» про відновлення строку пред'явлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу від 19.09.2013 року №910/1469/13.

У відзиві на апеляційну скаргу та судовому засіданні 18.05.2016 року представник третьої особи заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року по справі №910/1469/13 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

18.05.2016 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи (в доповнення до раніше поданих) копії листа Господарського суду міста Києва про повторне направлення на адресу скаржника оригіналу наказу, яке було задоволено судом.

Крім того, представник третьої особи 18.05.2016 року в судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи до надходження до суду оригіналів матеріалів справи, які на його думку необхідні для правомірного вирішення даного спору.

Київський апеляційний господарський суд розглянувши дане клопотання дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню як необґрунтоване, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги на ухвали місцевого господарського суду, передбачені пунктами 1, 5, 10 - 21 частини першої цієї статті, до суду апеляційної інстанції передаються лише копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності апеляційний господарський суд може витребувати також копії інших матеріалів справи.

Так, надіслані судом першої інстанції та додатково надані сторонами (в тому числі третьою особою) копії матеріалів справи містять достатньо матеріалів для вирішення справи та правомірного винесення рішення.

Представник відповідача у судове засідання 18.05.2016 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними доказами (наявними в матеріалах справи).

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" - задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

Відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України пропущений строк для пред'явлення наказу до виконання може бути відновлено у разі його пропуску з причин, визнаних господарським судом поважними.

Таким чином, суд може видати дублікат наказу тільки, якщо строк його виконання не сплинув, або якщо визнає поважними причини пропуску строку для його пред'явлення до виконання та відновить строк.

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Статтею 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до абз. 1 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ Господарського суду міста Києва на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2013 року, яке набрало законної сили 11.09.2013 року, зі строком пред'явлення до виконання до 11.09.2014 року був виданий 19.09.2013 року, а потім за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" про видачу наказу від 25.10.2013 року був повторно направлений стягувачу 18.11.2013 року. Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

11.12.2014 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" до суду першої інстанції надійшла заява про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання було відмовлено, оскільки не було встановлено поважних причин, які об'єктивно перешкоджали б позивачу пред'явити наказ суду до виконання. Ухвала була отримана представником заявника 12.01.2015 року. Дана ухвала не оскаржувалась до суду вищої інстанції.

Звертаючись вдруге із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" в особі голови ліквідаційної комісії Семашка Д.М., призначеного згідно із протоколом загальних зборів учасників товариства від 28.08.2015 року, ніяк не обґрунтував неможливість вчасного пред'явлення стягувачем до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.09.2013 року № 910/1469/13, а лише вказав на відсутність самого наказу у переданих ліквідатору документах, що підтвердив довідкою, складеною ліквідатором 19.10.2015 року.

Ухвалою від 03.11.2015 року Господарського суду міста Києва також було відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року (головуючий суддя Хрипун О.О., Власов Ю.Л., Станік С.Р.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року (якою відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку) залишено в силі.

Постановою Вищого господарського суду України (головуючий суддя Демидова А.М., судді Волік І.М., Шевчук С.Р.) від 01.03.2016 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року залишено в силі.

Звернувшись ВТРЕТЄ із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання (подання 02.03.2016 року) заявник посилається на те, що «ліквідатору наказ не передавався», на підтвердження чого було надано довідку Голови ліквідаційної комісії ТОВ "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" про втрату наказу від 01.03.2016 року. Заяву доповнено посиланням на норми Конституції України та рішення Європейського суду України. Також заявник посилається на пояснювальну записку юриста Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" про втрату оригіналу наказу.

Згідно наведеної довідки, Голова ліквідаційної комісії при отриманні документації ТОВ "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС", пов'язаного з переходом повноважень щодо управління справами юридичної особи до ліквідаційної комісії, не виявив оригіналу наказу Господарського суду міста Києва від 19.09.2013 року у справі №910/1469/13, відповідно до якого з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" 24696000,00 грн основного боргу та 57732 91 грн судового збору.

Відповідно до ст.ст. 91 - 92 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно із ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Таким чином, звертаючись із заявою про відновлення строку пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу ліквідатор - голова ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС", виступає від імені та в інтересах юридичної особи - стягувача та зобов'язаний довести суду поважність причини пропуску пред'явлення наказу до виконання саме стягувачем - юридичною особою, а не ним особисто, оскільки на момент призначення ліквідаційної комісії строки на пред'явлення наказу до виконання закінчилися.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від стягувача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне пред'явлення наказу до виконання, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Жодних таких обставин заявник суду не навів. Більш того, як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року та ухвалою Господарського суду міста Києва 03.11.2015 року, яка була залишена без змін судами вищих інстанції, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання вже було відмовлено, оскільки не було встановлено поважних причин, які об'єктивно перешкоджали б заявнику пред'явити наказ суду до виконання. Жодних нових обставин заявник при звернення втрете до суду не навів.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належний висновок суду першої інстанції, в якості обґрунтування посилань на поважність причини пропуску строку наказу до виконання, що факт втрати наказу підтверджено поясненнями юриста, зокрема, що юрист проживає у місті Луганську на території проведення антитерористичної операції і відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» з даним населеним пунктом тимчасово призупинено поштове сполучення, оскільки наведені доводи не свідчать про неможливість отримати заявником дублікат наказ протягом строку дії такого наказу тобто до 11.09.2014 року.

Тобто, надані пояснення не підтверджують поважність пропуску строку пред'явлення наказу до виконання та не свідчать про неможливість подання наказу до виконання в період з дня його отримання стягувачем та до дня призначення ліквідаційної процедури та призначення ліквідатором Семашко Д.М.

Також суд звертає увагу, що процедура ліквідації стягувача (ТОВ "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС") була запроваджена саме за рішенням власників товариства, при цьому строк пред'явлення наказу до виконання на цей час вже закінчився.

Посилання заявника та суду на практику Європейського суду в даному випадку є безпідставним, оскільки ці рішення ніяким чином не встановлюють поважності причин пропуску річного строку, а стосуються вчасного розгляду справи судом, обов'язкового виконання рішення суду та недопустимості зловживань щодо невиконання рішень суду, зокрема з боку держави, в умовах, коли з боку стягувача було вчинено всі необхідні дії, а рішення суду не виконувалося з вини державного виконавця чи іншого державного органу. Тобто, в згаданих рішеннях не йдеться про захист права при невикористанні самим заявником цього права або ігнорування можливості його використання.

Київський апеляційний господарський суд, не заперечуючи висновки Конституційного суду України щодо обов'язковості рішення суду та положення відповідних рішень Європейського суду наведених в оскаржуваній ухвалі, зауважує наступне.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав і свобод. Право кожної людини на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, проголошено Загальною декларацією прав людини (стаття 8), а Міжнародний пакт про громадянські і політичні права зобов'язує держави забезпечити будь-якій особі, права і свободи якої порушено, ефективний засіб правового захисту (стаття 2).

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13,частина перша статті 17, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129). Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Згідно зі статтею 115 Кодексу рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом № 606. Зі змісту статей 1, 2, 17, 18, 19, 25, 27, 37, 38 цього закону вбачається, що примусове виконання рішень судів України відбувається на підставі виконавчих документів, які є основою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій (РІШЕННЯ КОНСТИТУЦІЙНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 13 грудня 2012 року у справі № 1-26/2012).

Відповідно до інтерпретації п. 1 ст. 6 "Право на справедливий судовий розгляд" Конвенції про захист прав людини і основних свобод Європейським Судом з прав людини, - виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина "суду" в сенсі даної статті і що право кожного на судовий захист стало б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим до збитку однієї зі сторін (постанови від 19.03.1997 року по справі "Хорнсби (Hornsby) проти Греції ", від 07.05.2002 року по справі" Бурдов проти Росії ", від 27.05.2004 року по справі" Метаксас (Метексас) проти Греції ", від 29 березня 2006 року по справі" Мостаччуоло (Mostacciuolo) проти італії (N 2) " , від 15.02.2007 року по справі "Райлян проти Росії" і ін.).

Разом з тим, здійснення прав і свобод людини і громадянина не повинно порушувати права і свободи інших осіб; права і свободи людини і громадянина, включаючи право приватної власності, що охороняється законом, можуть бути обмежене законом в тій мірі, в якій це необхідно з метою захисту основ конституційного ладу, моральності, здоров'я, прав і законних інтересів інших осіб.

Оскільки, здійснення прав і свобод людини і громадянина не має перешкоджати реалізації прав і свобод інших осіб, заподіяння шкоди їх конституційно гарантованим інтересам, суд приймаючи необхідні заходи щодо належного забезпечення виконання судових рішень як елемента судового захисту та створення умов, що гарантують рівний судовий захист прав стягувача і боржника, повинен виходити з того, що колізії їх законних інтересів не можуть долатися шляхом надання захисту одним правам в порушення інших, в таких випадках сторони повинні отримувати пропорційний захист на основі забезпечення справедливого балансу.

Суд визнає, що встановлені національним законодавцем строки пред'явлення виконавчих документів до виконання та процедури його поновлення відповідають інтересам захисту прав стягувача та боржника.

Диспозитивні засади господарського судочинства обумовлені матеріально-правовою природою суб'єктивних прав, що підлягають судовому захисту; диспозитивність означає, що процесуальні відносини виникають, змінюються і припиняються, головним чином, з ініціативи безпосередніх учасників спору, які мають можливість за допомогою суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.

Принцип диспозитивності, за загальним правилом, поширюється і на процесуальні відносини, пов'язані з примусовим виконанням судових актів, прийнятих в рамках господарського судочинства. Це означає, що сторони виконавчого провадження - стягувач і боржник самостійно визначають, скористатися чи ні правами, наданими їм Законом "Про виконавче провадження".

Разом з тим, стягувач як особа, яка вимагає примусового виконання рішення, наділений рядом спеціальних процесуальних прав, включаючи право на пред'явлення виконавчого документа до виконання. Здійснення цих прав не може бути обмежено за умови дотримання встановленого законодавством про виконавче провадження порядку.

Оскільки законодавцем не встановлені часові обмеження відновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, в разі недобросовісної поведінки стягувача - довільне тлумачення можливості відновлення судом відповідних строків та не врахування судом положень щодо обов'язкового доведення поважності пропуску строку - може призвести до того, що боржник, при наявності винесеного щодо нього невиконаного судового акта, повинен нескінченно перебувати під загрозою застосування до нього і належного йому майна виконавчих дій та заходів примусового виконання і, як наслідок, до надмірно тривалого перебування боржника в стані невизначеності щодо свого правового становища.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право, зокрема, на розгляд справи упродовж розумного строку, до якого згідно з обов'язковою для застосування судами України практикою Європейського суду - належить і термін виконавчого провадження, без чого зазначена норма Конвенції позбавляється свого позитивного дії (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2005 у справі «Білицький проти України»).

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 року), не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право на звернення до суду не може бути обмежене таким чином, або в такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету і бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції»).

Європейський суд у своїх рішеннях також зазначає, що правило регулювання термінів для подачі скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного виконання правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»).

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» проголошено право на справедливий судовий розгляд. З практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального положення сторін, що беруть участь у справі, в тому числі і на стадії виконання рішення суду. Потрібно, щоб кожній зі сторін була надана розумна можливість представляти свою справу таким чином, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає, що при розгляді справи на засадах справедливості має бути враховано також добросовісність поведінки стягувача.

В даному ж випадку, стягувачем не було вчинено жодних належних дій для своєчасного виконання рішення суду в примусовому порядку.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що ініціювання ВТРЕТЄ розгляду заяви про відновлення пропущеного строку та видачу дублікату наказу за відсутності зміни обставин та підстав на які посилається скаржник свідчать про намагання заявника провести фактично ревізію процесуального документу (Ухвала Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року) який вже переглянутий вищими інстанціями та залишений в силі, що порушує принцип юридичної визначеності та остаточності судового рішення.

Європейський Суд в своїх рішеннях повторює, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Також, Київський апеляційний господарський суд враховує, що у додаткових письмових поясненнях від 01.03.2016 року поданих заявником до Вищого господарського суду України - заявник також посилався на рішення Європейського суду, зокрема «Продан проти Молдови» та «Агрокомплекс проти України».

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд приймає як належні доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" в частині поновлення строку пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва №910/1469/13 від 19.09.2013 року до виконання.

Враховуючи, що строк пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва №910/1469/13 від 19.09.2013 року до виконання не поновлено, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "ЕКОМОНТАЖСЕРВІС" про видачу дубліката наказу також не підлягає задоволенню.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року у справі №910/1469/13 підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування норм процесуального права (ч.1 ст. 104, ст. 119, 120 Господарського процесуального кодексу України), а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 103 -105, 120 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року у справі №910/1469/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким -

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «ЕКОМОНТАЖСЕРВІС» про відновлення строку пред'явлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу від 19.09.2013 року №910/1469/13 в повному обсязі.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо- комерційна фірма "Екомонтажсервіс» (01103, м. Київ, Бульвар Дружби Народів, будинок 18/7, ), або з будь-якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12, ), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, 2756,00 грн (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривен 00 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/1469/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

С.А. Гончаров