ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" травня 2016 р.Справа № 916/4613/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "ЛЕГІОН"

до відповідача: приватного акціонерного товариства страхової компанії "ТЕКОМ"

про стягнення 49 551,41 грн.

Головуючий суддя Цісельський О.В.

Судді Волков Р.В.

ОСОБА_1

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю)

У відповідності до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.03.2016р. до 12 год. 30 хв. 05.04.2016р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "ЛЕГІОН", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з приватного акціонерного товариства страхової компанії "ТЕКОМ" стягнення 49 551,41 грн., де 25 920,00 грн. страхове відшкодування, 12 425,87 грн. пеня, 10 653,77 грн. інфляційні, 551,77 грн. три відсотки річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.02.2016р. позовну заяву (вх.№294/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/4613/15 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх.№6921/16 від 21.03.2016р.) судом було задоволено.

22.03.2016р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-1489/16) про залучення до участі у справі ПА АБ "Південний" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, у задоволення якого судом було відмовлено, з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.04.2016р. справу №916/4613/15 було призначено до колегіального розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_3О №451 від 05.04.2016р., справу №916/4513/15 було призначено до повторного автоматичного розподілу для визначення складу колегії суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 05.04.2016р., справу №916/4513/15 було передано на розгляд судді колегії суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Волков Р.В., Рога Н.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.04.2016р. колегія суддів у складі: головуючий суддя О.В. Цісельський, Р.В. Волков, Н.В. Рога прийняла справу №916/4513/15 до свого провадження та призначила до розгляду в судовому засіданні.

25.04.2016р. представник позивача вдруге звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-2212/16) про залучення ПАТ АБ "Південний" до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, у задоволенні якого, судом було відмовлено, з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№4172/16 від 19.02.2016р.).

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

04 березня 2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" (Страхувальник) та приватним акціонерним товариством страховою компанією "ТЕКОМ" (Страховик) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ, згідно умов п.1.1. якого,предметом Договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному Законодавству України та повязані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням визначеним цим Договором (Частина 1) транспортним засобом (надалі - ТЗ), та/або додатковим обладнанням (надалі - ДО), встановленими на цьому ТЗ (надалі - Каско).

Відповідно до п.1.3. Договору, Страховик за Договором здійснює виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається у відповідності з умовами обраної страхувальником програми страхування, зазначеної в Частині 1 Договору.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що страховий випадок передбачена Договором подія (ризик, визначений Частиною 1 Договору), що відбулася в період дії Договору страхування, з настанням якої виникає обов'язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику.

Зі змісту п.3.2. Договору вбачається, що Страховик, відповідно до умов та зобов'язань по даному Договору, в межах страхової суми визначеної цим Договором відшкодовує збиток, що виник внаслідок страхового випадку.

Приписами п.3.3. Договору Страховик також відшкодовує додаткові витрати, спричинені страховим випадком та передбачені обраною Програмою страхування, та зазначені в Частині 1 Договору.

У відповідності до п.п.4.3., 4.3.3. Договору страховим випадком не визнається подія за ризиком НЗ, яка відбулася внаслідок неповернення застрахованого ТЗ в оренду, прокат, підряд, лізинг або особою, що мала відповідний документ, що підтверджував право керування, користування, володіння чи розпорядження застрахованим ТЗ.

Згідно п.п.11.2., 11.2.4. Страхувальник зобов'язаний у триденний термін письмово повідомити страховика про суттєві зміни, що сталися з предметом страхування (зміна власника ТЗ, кузова, реєстраційного знаку, комплектності ТЗ, ДО; використання ТЗ як таксі або передача його в оренду; втрата свідоцтва про реєстрацію, ключів від ТЗ та засобів проти викрадення, пульту управління сигналізацією; поломки, заміни або демонтажу пристроїв проти викрадення та інших умов, що можуть вплинути на ступінь ризику, зазначених в заяві на страхування);

Пунктами 12, 12.1., 12.7., 12.8. Договору передбачено, при виникненні події, що в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, Страхувальник або водій зобов'язані негайно, як тільки Страхувальнику (водію) стане відомо про такі події письмово повідомити Страховика не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дати настання такої події, письмово оформити заяву на виплату страхового відшкодування.

Приписами п.13.1. Договору встановлено, що виплата страхового відшкодування проводиться Страховиком на підставі письмової заяви на виплату страхового відшкодування від Страхувальника та/або Вигодонабувача та страхового акту, що складається Страховиком.

У відповідності до п.13.2.7. Договору, у випадку незаконного заволодіння ТЗ надати Страховику: свідоцтво про реєстрацію ТЗ; повний комплект оригінальних ключів від ТЗ та засобів проти викрадення, за винятком випадків, коли вони були викрадені внаслідок розбійного нападу та/або пограбування, що підтверджено відповідними матеріалами компетентних органів. При невиконанні цієї умови Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Згідно п.п.15.1. Договору підставою для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування є:

- подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку (п.15.1.3.);

- несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку згідно розділу 12 Частини 2 Договору, без поважних на це причин, або створення Страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків (п.15.1.5.);

- невиконання Страхувальником обовязків, передбачених умовами Правил та Договором (п.15.1.6.);

- ненадання/несвоєчасне надання Страхувальником документів, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, подання документів, оформлених з порушенням дійсних норм (підписання не уповноваженою особою, відсутність номеру, печатки чи дати, наявність виправлень) чи подання документів, які містять недостовірну інформацію щодо терміну, причин, обставин страхового випадку та розміру збитку (п.15.1.9);

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що 13.03.2014р. ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" на виконання п.9.5 ч.1. п.9.6. та ч.2. п.6 Договору Страхування здійснив оплату за страхування в розмірі 6 076,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №351 від 13.03.2014р. на суму 6 076,80 грн.

08.05.2014р. та 12.05.2014р. наказами директора ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" №42/3-к та №43/1-к, для забезпечення безвідмовної та безаварійної роботи рухомого складу підприємства, застрахований автомобіль був закріплений за водіями-охоронниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

19.05.2014р. на ім'я директора ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" від начальника служби охорони ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" ОСОБА_6 надійшов рапорт в якому було зазначено, що 16.05.2014р. о 07.00 годині наряд по охороні ЛЕП Південнодонбаська-Донбаська не здійснив черговий відзив.

В ході намагань звязатися із нарядом у складі охоронників ОСОБА_4 і ОСОБА_5, наряд на звязок не виходив (телефон вимкнутий).

При перевірці GPS даних щодо переміщення патрульного автомобіля встановлено, що GPS сигнал пропав у 05 год. 00 хв. 16.05.2014р. у м. Марянка біля будинку №69 по вул. Ордженикидзе.

У звязку із чим на місце останнього сигналу GPS було направлено начальника відділу охорони ОСОБА_7, який в результаті огляду прилеглої території наряд та автомобіль не знайшов.

На підставі вищезазначеного рапорту наказом директора позивача №48 від 19.05.2014р. було створено комісію для вивчення всіх обставин зникнення працівників і службового автомобіля підприємства.

За результатами роботи комісії було складено ОСОБА_2 від 19.05.2014р., відповідно до якого комісія встановила, що наряд у складі 2-х осіб: ОСОБА_5 (охоронник) та ОСОБА_8 (охоронник) здійснюючи патрулювання охороняємого обєкту за встановленим маршрутом на службовому автомобілі НОМЕР_1, а саме: ЛЕП Південнодонбаська-Донбаська, зранку об 7 годині не здійснив вихід на звязок.

Звязок із нарядом встановлено не було. При перевірці даних GPS про переміщення патрульного автомобіля, встановлено, що GPS сигнал пропав о 5-ої ранку 16.05.2014р.

В ході огляду прилеглої території м. Марянка в районі будинку №69 по вул. Ордженикидзе.

Начальниками охорони ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було здійснено заходи з метою розшуку зниклого патруля та службового автомобіля, але встановити місцезнаходження працівників та автотранспорту не вдалося.

За встановленим, комісія рекомендувала звернутися до правоохоронних органів із відповідною заявою та до страхової компанії.

19.05.2014р., позивач звернувся до Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області із заявою щодо розшуку співробітників охоронного агентства ТОВ "Агентство безпеки Легіон" гр. ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Як встановлено з витягу з кримінального провадження № 0001460 до ЄРДР 19.05.2014р. було внесено відомості щодо реєстрації кримінального провадження за заявою ОСОБА_6 (начальника служби охорони ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН") за правовою кваліфікацією ст.115 ч.2 п.1 Кримінального кодексу України, а саме, умисне вбивство двох або більше осіб.

21.05.2014р. ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" звернулось до Філії "Донецька" ПАТ СК "ТЕКОМ" в телефонному режимі та повідомило про настання страхового випадку.

22.05.2014р. ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" було вручено Страховій компанії письмове повідомлення (вх.№343 від 21.05.2014р.), в якому страхову компанію було повідомлено про зникнення застрахованого транспортного засобу, про звернення до правоохоронних органів із вимогою про здійснення заходів щодо розшуку зниклого транспортного засобу, а також з вимогою визнати зазначену подію страховим випадком, надати перелік документів, необхідних для підтвердження страхового випадку, а також виплати страхове відшкодування.

23.05.2014р. ПрАТ СК "ТЕКОМ" за (вх.№26) було отримано та зареєстровано заяву від 22.05.2014р. ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" із доданими до неї засвідченими копіями документів (Додаток № 1) (а.с.47-48).

Згодом, на адресу ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" надійшов лист ПрАТ СК "Теком" №44 від 29.05.2014р. про необхідність надання інформації та документів, які включають в себе, але не обмежуються переліком, наведеним в листі.

Зі змісту поданої позивачем до матеріалів справи копії доповідної записки ОСОБА_6, що датована 26.06.2014р. вбачається, що 25.06.2014р. водій охоронник ОСОБА_4, за яким було закріплено зниклий застрахований автомобіль НОМЕР_2 повідомив, що 16.05.2014р. під час патрулювання ЛЕП Південнодонбаська-Донбаська разом з водієм-охоронником ОСОБА_10, приблизно о 05:00 ранку в районі міста Мар'їнка Донецької області не відмові особи зупинили їх автомобіль та змусили вийти з ТЗ та віддати ключі від ТЗ та змусили лежати на землі, поки ці невідомі особи не від'їдуть, а мобільні телефони та свідоцтво про державну реєстрацію на викрадений транспортний засіб залишились в автомобілі.

26.06.2014р. позивач звернувся до Ворошиловського районного відділу Донецького міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області із заявою щодо розшуку зниклого автомобіля НОМЕР_1 охоронного агентства ТОВ "Агентство безпеки Легіон".

Як встановлено з витягу з кримінального провадження №0001839 до ЄРДР 26.06.2014р. було внесено відомості щодо реєстрації кримінального провадження за заявою ОСОБА_11 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.289 Кримінального кодексу України, а саме, незаконне заволодіння транспортним засобом.

16.07.2014р. на адресу ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" від ПрАТ СК "Теком" знов надійшов лист №50 про необхідність надання інформації та документів, які включають в себе, але не обмежуються переліком, наведеним в листі.

За результатом розгляду листів ПрАТ СК "ТЕКОМ" №44 від 29.05.2014р. та №50 від 16.07.2014р. ТОВ "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" 05.09.2014р. за №453 було надано відповідь з наданням запрошених документів, але не всіх, а лише тих, які були в наявності у позивача.

06.10.2014р. на адресу позивача знов надійшов лист відповідача про надання документів та інформації, який за своїм змістом є тотожним листам відповідача №44 від 29.05.2014р. та №50 від 16.07.2014р.

У відповідь на зазначений лист, позивач, листом № 539 від 20.10.2014р. повідомив позивача, що попередніми листами він вже надавав інформацію щодо відомих йому та наявних обставин незаконного заволодіння невідомими особами застрахованим транспортним засобом позивача (ВАЗ 212140-120-40, легковий універсал, з державним номером АН0787ВС, 2012 р.в.).

Крім того, зазначеним листом №539 від 20.10.2014р. позивач повідомив, що надання оригіналу свідоцтва про реєстрацію зниклого автотранспортного засобу не вбачається за можливе через перебування цього документу у водія-охоронника ОСОБА_8

Листом №630/14 від 17.11.2014р. відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування наземного транспортного засобу позивача за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ.

Зі змісту листа ПАТ АБ "Південний" №14-5234 від 29.01.2015р. вбачається, що позивач 14.01.2015р. звертався до ПАТ АБ "Південний" з листом (вих.№777), в якому просив надати уповноваження на звернення до суду з підстав відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування наземного транспортного засобу позивача за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ.

Зазначеним листом ПАТ АБ "Південний" повідомив позивача, що чинним Законодавством України прямо передбачено право страхувальника на звернення до суду за оскарженням відмови страховика у здійсненні страхової виплати, при цьому жодних погоджень та уповноважень з боку вигодонабувача закон не вимагає.

Безпідставна, на думку позивача, відмова відповідача від сплати страхового відшкодування і стала підставою для звернення позивача до суду із даним позовом для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши обставини справи, вислухавши позицію представників сторін, суд дійшов наступних висновків:

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів.

Кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав.

Метою подання такого позову є усунення невизначеності у субєктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення субєктивного права особою.

Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Так, на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ від 04.03.2014р. між сторонами у справі виникли господарські правовідносини.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Стаття 8 Закону України "Про страхування" визначає наступні терміни та поняття:

Страховий ризик певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.989 Цивільного кодексу України та п.2 ч.1 ст.21 Закону України "Про страхування" страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику.

Згідно зі ст.25 Закону України "Про страхування" страховик має робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Дана норма безпосередньо кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.988 Цивільного кодексу України та ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що страховий випадок настав 16.05.2014р., проте, позивач, всупереч договірним зобов'язанням за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу №002-002 Д/Т/АТ не здійснив заходів належного повідомлення відповідача про настання страхового випадку та не здійснив своєчасних заходів, спрямованих на розшук зниклого транспортного засобу, з огляду на наступне:

Позивач, всупереч умов договору страхування, звернувся до правоохоронних органів з приводу розшуку зниклого транспортного засобу, лише 26.06.2014р., тільки після отримання листа відповідача №44 від 29.05.2014р. із вимогою про надання інформації щодо дій, які були здійснені позивачем з приводу розшуку та встановлення зниклого застрахованого транспортного засобу.

Пунктом 12.11. договору страхування визначено, що у разі якщо позивач з поважних причин не мав можливості виконати зазначені дії, він повинен довести це документально, але позивачем в якості доказів на підтвердження неможливості повідомлення відповідача про страхову подію в порядку та строки, визначені договором надані суду копії документів, які в своєї сукупності дали суду можливість дійти висновку, про порушення позивачем умов договору страхування.

З врахуванням наведеного, суд не приймає в якості належного та припустимого доказу копію доповідної записки начальника служби охорони позивача ОСОБА_6 від 26.06.2014р. в якій зазначено, що 25.06.2014р. водій охоронник ОСОБА_4, за яким було закріплено зниклий застрахований автомобіль НОМЕР_2 повідомив, що 16.05.2014р. під час патрулювання ЛЕП Південнодонбаська-Донбаська разом з водієм-охоронником ОСОБА_10, приблизно о 05:00 ранку в районі міста Мар'їнка Донецької області не відмові особи зупинили їх автомобіль та змусили вийти з ТЗ та віддати ключі від ТЗ та змусили лежати на землі, поки ці невідомі особи не від'їдуть, а мобільні телефони та свідоцтво про державну реєстрацію на викрадений транспортний засіб залишились в автомобілі, оскільки цей факт спростовується листом позивача від 20.10.2014р. та заяві позивача від 05.09.2014р. №453.

Оскільки, як вбачається із матеріалів справи, у листі позивача, №539 від 20.10.2014р. зазначено, що надання оригіналу свідоцтва про реєстрацію зниклого автотранспортного засобу не вбачається за можливе, з підстав перебування цього документу у водія-охоронника ОСОБА_8

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивачем порушені умови договору страхування, а саме п.п.12.7., 12.8. щодо дотримання строків повідомлення відповідача про факт заволодіння застрахованим майном сторонніми особами та надано недостовірну інформацію щодо обставин виникнення страхового випадку.

З урахуванням вищенаведенного, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з чим позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 25 920,00 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Саме таку правову позицію викладено в постановах Вищого господарського суду України від 08.09.2015р. у справі №910/27351/14 та від 22.09.2015р. у справі №910/195/15-г.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 12 425,87 грн. пені, 10 653,77 грн. інфляційних, 551,77 грн. трьох відсотків річних, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ст.546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п.1 ст.547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

У відповідності до ст.992 Цивільного кодексу України п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних безпосередньо пов'язані з основною вимогою позивача в якій судом відмовляється, то, як наслідок цієї відмови вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 12 425,87 грн. пені, 10 653,77 грн. інфляційних, 551,77 грн. трьох відсотків річних є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до абз.2 п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, у задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство безпеки "ЛЕГІОН" суд відмовляє в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13 травня 2016 р.

Головуючий суддя О.В. Цісельський

Судді Р.В. Волков

ОСОБА_1