ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.05.16р. Справа № 904/3591/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпропетровськ
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Дніпропетровськ

про стягнення 151 586,59 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:
від позивача: Колпаченко Є.Ю. - представник (дов. б/№ від 01.02.2016)

від відповідача: Драганчук Я.Я. - представник (дов. б/№ б/д)

СУТЬ СПОРУ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення 151 586,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №2015/ТП-БО-00645 від 27.10.2015 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, в частині повної та своєчасної оплати спожитого природного газу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2016 порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 17.05.2016.

17.05.2016 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав заперечення проти позову, якими просив суд у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за постачання газу військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у сумі 151 586,59 грн. - відмовити, виплату заборгованості реалізувати наступним чином:

- виплату заборгованості у сумі 144 493,50 грн. здійснити після укладення договору (на основі завершеної переговорної процедури закупівлі, суму заборгованості включити окремим пунктом у договір);

- пеню у сумі 6 627,03 грн., 3% річних у сумі 466,03 грн. не нараховувати виходячи з того, що дана заборгованість виникла не із вини військової частини;

- судовий збір у сумі 2273,80 грн. на користь відповідача не стягувати та залишити за позивачем у зв`язку із тим, що даний спір можна було вирішити методом претензійної роботи, без розгляду справи у суді, а також позивачем було проігнороване проведення двох процедур відкритих торгів та не подано документів до військової частини під час жодної із процедур.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -
ВСТАНОВИВ:
27.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (постачальник - позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (споживач - відповідач) укладений договір №2015/ТП-БО-00645 від 27.10.2015 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник постачає природний газ (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 код 06.20.1 Газ природний) (далі - газ) споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.6. договору, послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, підписаного споживачем та газорозподільним підприємством відповідно до пункту 2.5 розподілу ІІ договору.

Згідно п. 3.7. договору, постачальник до п`ятого числа місяця, наступного за звітним місяцем, надсилає споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником постачальника та скріплені печаткою постачальника.

За умовами п. 3.8 договору, споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Згідно п. 4.5 договору розрахунковий період за договором становить один місяць - з 9:00 першого дня до 9:00 першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п. 4.5.1. договору, місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначається згідно з розділом ІІІ договору.

Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачеві і становить 221 194,68 грн., у т.ч. ПДВ 20 % (п. 4.5.2. договору).

Згідно п. 4.6. договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (п. 4.6.1. договору).

У відповідності до п. 4.6.2. договору, у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Сторони домовились, що під поняттям "недоплата вартості послуг з постачання газу" вони розуміють недоплату споживачем вартості фактично спожитого газу понад узгоджений з постачальником обсяг газу на розрахунковий період (п. 4.6.3. договору).

Постачальник зобов`язується виконувати умови договору. Забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором (п.п. 5.1., 5.1.1., 5.1.2. договору).

Постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлений газ за цінами, визначеними в розділі 4 договору (п.п. 5.2., 5.2.1. договору).

Відповідно п.п. 5.3., 5.3.1., 5.3.3. договору, споживач зобов`язаний виконувати умови договору, оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Додатковою угодою від 30.12.2015 до договору відповідно до вимог підпункту 10.1.1 договору сторони дійшли згоди з 31.12.2015 викласти пункт 10.1. договору у наступній редакції: Цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 30.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Сторонами досягнуто згоди, що в силу положень 3 статті 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, які склалися між сторонами до дати його укладання, а саме з 01.07.2015 року (а.с.12).

На виконання умов договору позивач здійснив постачання відповідачу природного газу в період з лютого по березень 2016 р. на загальну суму 144 493,50 грн.: - в лютому 2016 року в обсязі 1005 м. куб. на загальну суму 80 363,02 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ДОЗ00009262 від 29.02.2016; - у березні 2016 року в обсязі 802 м. куб. на загальну суму 64130,48 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № ДОЗ00014091 від 31.03.2016 р. (а.с. 9-10).

Відповідач свої зобов`язання за договором, в частині повної та своєчасної оплати спожитого природного газу не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем на суму 144 493,50 грн., що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно умов договору, строк оплати поставленого природного газу є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 144 493,50 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до 6.2.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 6.2.2. договору, позивачем здійснено нарахування пені за період з 08.03.2016 р. по 29.04.2016 р. на загальну суму 6 627,03 грн. Перевіривши розрахунок пені за визначений позивачем період суд вважає його вірним.

Одночасно суд приймає до уваги, заперечення відповідача на позов, в яких останній просив суд відмовити у задоволенні пені у зв`язку з тим, що дана заборгованість виникла не із вини військової частини.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Враховуючи, що відповідач фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України на основі кошторису доходів і витрат, є бюджетною установою та враховуючи, що останній виконує правоохоронні функції, суд вважає за можливе з власної ініціативи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 80 % від суми належної до стягнення.

Таким чином, сума пеня, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 325,41 грн.

Також, позивачем нараховано 3% річних за період з 08.03.2016 по 29.04.2016 у сумі 466,03 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.4), судом встановлено, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 466,03 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 144 493,50 грн. - основного боргу, 1325,41 грн. - пені, 466,03 грн. - 3% річних.

У п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно з ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволеним вимогам від суми, яка підлягає стягненню з відповідача, в тому числі й суми пені в повному обсязі, так як зазначена сума нарахована правомірно і зменшена на підставі п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2273 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, 2, код 39572642) 144 493,50 грн. - основного боргу, 1 325,41 грн. - пені, 466,03 грн. - 3% річних та 2 273,80 грн. - судового збору, про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2016
Суддя Я.С. Золотарьова