Господарський суд Чернігівської області
===========================================================================================================================================

"24"травня 2016 року Справа № 927/309/16
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи
за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця
в особі: Регіональної філії Придніпровська залізниця
ПАТ Українська залізниця
до відповідача: Державного підприємства Холминське лісове господарство
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1 довіреність № б/н від 27.04.2016 - представник;
від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 774 від 24.05.2016 представник;
від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 775 від 24.05.2016 представник;
вс т а н о в и в :
Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги ст. 24, ст. 118, ст.122 Статуту Залізниць України, та вказує на порушення, допущені відповідачем під час перевезення вантажу, у звязку з невірним зазначенням його маси у накладній №33558925.
Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 06.04.2016 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 26.04.2016, після чого розгляд справи відкладався до 24.05.2016.
Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 26.04.2016.
Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позову заперечує та зазначає наступне:
- відповідно до проведеного позивачем зважування та складених актів загальної форми №2537 від 03.10.2015 і комерційного акту РА №011690/811/3 від 03.10.2015, на думку відповідача, маса нетто була визначена позивачем математичним шляхом, а не окремими зважуваннями самої лісопродукції;
- однак, відправник же натомість зважує саме лісопродукцію на електронних кранових вагах, заводський №10-ВК-РК-711;
- на думку відповідача, невідповідність маси вантажу, вказаної відповідачем у накладній №33558925, масі вантажу, визначеній станцією Нижньодніпровск-Вузол Придніпровської залізниці, виникла через застосування різних ваг, а також враховуючи, що при визначенні ваги лісоматеріалів необхідно враховувати такий показник, як влагомісткість деревини, який є змінним;
- на думку позивача, відповідно до технічного паспорту на ваги №14, наданого позивачем, інтервал між оглядами-перевірками вагів позивача становить 6 місяців, але на момент подання позовної заяви, останній запис про перевірку зазначених ваг зроблено 15.10.2014. У звязку з відсутністю запису про проведення у встановлений термін визначеного огляду-перевірки, відповідач вважає, що надана позивачем копія технічного паспорту на ваги №14 не може вважатися належним та допустимим доказом визначення позивачем маси вантажу.
- на думку відповідача, ним не було порушено вимоги ст. ст.118, 122 Статуту залізниць України, норм і правил визначених законодавством, у повному обсязі сплачено провізну плату, отже ним не було завдано збитків позивачу.
Представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру штрафу до 5000,00грн.. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач просить суд прийняти до уваги, що по даній справі мало місце саме недовантаження вантажу, а не перевантаження, а тому така обставина не привела до більшого зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону. Це також не могло призвести до сплати меншого розміру вартості перевезення вантажу, навпаки відповідачем оплачено вартість перевезення за більший розмір ваги, що вказаний в накладній. Крім того, позивачу не завдано жодних збитків та не доведено, що саме недовантаження (в тому числі у встановленому розмірі) могло створити загрозу безпеці руху поїздів або завдати інших збитків.
Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:
Як вбачається з залізничної накладної від №33558925 (далі - залізнична накладна), 29.09.2015 з Південно-західної залізниці станція Корюківка відправником ДП Холминське лісове господарство відправлено до станції Ароматная Придніпровської залізниці вантаж долготье рудничное, штабелі по 2,0м., висота навантаження 3,6м., кар. сертифікат додається №24-064АА-471744 у вагоні №68004415. У вказаній накладній вантажоодержувачем визначено ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля, Дніпропетровська обл, м.Павлоград.
Статтею 908 Цивільного кодексу України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Аналогічні положення містяться у ст. 307 Господарського кодексу України.
Згідно з п. 6 Статуту залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, (далі - Статут) накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
З наведених норм права вбачається, що між сторонами спору на підставі залізничної накладної виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею.
Відповідно до статей 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).
Спір між сторонами справи виник, як стверджує позивач, внаслідок допущення вантажовідправником - відповідачем порушення, яке полягає у неправильному зазначені у залізничній накладній маси вантажу.
Отже, наведені обставини стали наслідком звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі.
За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 23 Статуту залізниці відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).
Накладна згідно з Правилами оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (далі - Правила оформлення перевізних документів) може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.
Як вбачається зі ст. 37 Статуту залізниць та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, (далі - Правил приймання вантажів до перевезення) загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.
Відповідно до п. 6.6 Правил оформлення перевізних документів заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил з урахуванням таких особливостей, зокрема, у графах 24 Маса вантажу, визначена відправником та 25 Маса вантажу, визначена залізницею зазначається загальна маса вантажу.
Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.
Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
Згідно з 2.3 Правил оформлення перевізних документів у графі 55 Правильність внесених відомостей підтверджую представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.
Відповідно до ст. 122 Статуту залізниці за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Так, судом встановлено, що у залізничній накладній маса вантажу визначена відправником, тобто відповідачем, (п. 24 накладної), шляхом зважування на електронних вагах заводський номер №10-ВК-РК-681 (п. 26 накладної).
З пункту 28 залізничної накладної вбачається, що вантаж завантажувався у вагон № 68004415 вантажовідправником - відповідачем.
Залізнична накладна підписана представником відправника - відповідача 29.09.2015.
Таким чином, відправник - відповідач підтвердив вірність даних, внесених до залізничної накладної, що і не заперечувалось представниками відповідача в судових засіданнях.
Статтею 129 Статуту залізниці встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (ч. 2 ст. 129 Статуту).
Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів встановлено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Так, по прибутті вагону №68004415 до станції Ніжньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, позивач, скориставшись своїм правом, наданим ст. 24 Статуту залізниць України, здійснив переважування вантажу, за наслідками чого було виявлено, що маса вантажу, зазначена відповідачем у залізничній накладній, не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт від 03.10.2015 серії РА № 011690/811/3.
Таким чином, обставина невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у накладній, належить до предмету доказування у справі і повинна бути підтверджена комерційним актом.
По прибутті на станцію призначення спірного вагону в комерційному акті зроблена відмітка про те, що 06.10.2015 під час перевірки вантажу різниці проти даних комерційного акту виявлено не було (розділ Є комерційного акту), що підтверджується також підписом представника вантажоотримувача.
Відповідно до п. 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Судом встановлено, що комерційний акт від 03.10.2015 серії РА № 011690/811/3 підписано зам. ДС, приймальником та здавальником станції (інші працівники залізниці). Завідувач вантажного двору не передбачено штатним розписом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що комерційний акт складено із дотриманням п. 10 Правил складання актів.
З комерційного акту від 03.10.2015 серії РА № 011690/811/3 вбачається, що різниця маси вантажу виникла не у зв'язку з втратою вантажу, а внаслідок невірного визначення відповідачем маси у залізничній накладній.
В статті 24 Статуту залізниць України зазначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, В свою чергу, статтею 122 Статуту встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порти стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
З урахуванням викладеного, відповідач, як відправник вантажу, несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній є обґрунтованими і відповідають матеріалам справи та вимогам Статуту.
Стосовно заперечень відповідача на позов, з посиланням на факт того, що зважування вантажу було здійснене на засобах ваговимірювальної техніки із простроченим терміном огляду-перевірки, суд зазначає наступне:
Загальні положення, порядок обліку, встановлення, метрологічного забезпечення та обслуговування засобів ваговимірювальної техніки, вимоги до залізничних колій, де встановлюються вагонні ваги, структуру управління ваговим господарством на залізничному транспорті, порядок здійснення контролю за станом засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті визначаються відповідно до Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 за №442 ( далі-Інструкція).
Відповідно до п.1.5. Інструкції, для визначення маси вантажів, що перевозяться залізничним транспортом, можуть застосовуватися електромеханічні (електронні) (далі - електронні) та важільні вагонні ваги для зважування із зупинкою та зважування у русі, а також інші засобах ваговимірювальної техніки (далі- ЗВВТ), передбачені Правилами приймання вантажів до перевезення, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 861/5082.
Відповідно до п.4.1. Інструкції, 4.1., на ЗВВТ за результатами зважування, згідно з якими оформляються перевізні документи під час перевезень залізничним транспортом, поширюється метрологічний нагляд. ЗВВТ підлягають повірці або державній метрологічній атестації.
Повірка чи державна метрологічна атестація ЗВВТ проводиться у порядку, встановленому ДСТУ 2708:2006 "Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення" та ДСТУ 3215-95 "Державна система забезпечення єдності вимірювань. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення".
Використання ЗВВТ, які не пройшли повірку або державну метрологічну атестацію, забороняється.
Крім того, під час експлуатації ЗВВТ виконуються такі види робіт з обслуговування, саме як огляд-перевірка, що передбачено п.5.6.-5.7. Інструкції.
Так, згідно встановлених інтервалів проведення повірки та обслуговування ЗВВТ, встановлених Додатком 3 до Інструкції, для ЗВВТ у період строку, встановленого експлуатаційною документацією виробника міжповірочний період становить 1(один) рік, період між оглядом-перевіркою становить 6 місяців.
Відповідно до копії витягу з Технічного паспорту ЗВВТ №14 Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, міжповірочний інтервал ЗВВТ складає 12 місяців. Остання повірка даних вагів на момент складання комерційного акту проводилась 15.10.2014, тобто дані ваги повірені до 15.10.2015.
Одночасно, відповідно до зазначеного, копії витягу з Технічного паспорту, наданого позивачем, інтервал між оглядами-перевірками складає 6 місяців. Останній огляд-перевірка був здійснений 15.04.2015, про що міститься відповідна відмітка (арк. 6 Технічного паспорту), тобто ваги є перевіреними до 15.10.2015. Більш того, в наданому технічному паспорті є відмітка про проведення повірки ЗВВТ 15.10.2015.
Отже, зважування вантажу, що відбулося 03.10.2015, було здійснене на справних та повірених 150-тонних вагонних вагах станції.
Виходячи з чого, посилання відповідача на прострочення огляду-перевірки є безпідставними та не підтверджені матеріалами справи.
Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про застосування до відповідача відповідальності на підставі статей 122, 118 Статуту залізниць України є правомірною, обґрунтованою та документально підтвердженою.
Як зазначалося вище, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру штрафу в порядку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК, та на підставі ч. 2 ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, до 5000,00грн.
Представник позивача заперечив проти клопотання.
Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд виходить з наступного:
Положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За приписом п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.
Згідно з п.6.4. розяснень Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" (із змінами) відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Пункт 3 статті 83 ГПК надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.
Виходячи з цього, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
З врахуванням того, що мало місце саме недовантаження, а не перевантаження, вагону, тобто:
- це не вело до більшого зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону;
- це не могло призвести до сплати меншого розміру оплати за перевезення вантажу, навпаки Відповідачем оплачено повну вагу, зазначену в накладній;
- позивачу в даному випадку не завдано ніяких збитків;
- відсутні докази, що саме недовантаження (в тому числі у встановленому розмірі) могло з великою ймовірністю створити загрозу безпеці руху поїздів, як це зазначає Позивач в своїх запереченнях, або завдати інших збитків, а також враховуючи, що сума штрафу є надмірно великою для відповідача, керуючись ст.233 Господарського кодексу України та п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про доцільність зменшення розміру штрафу до 5000,00 грн.
Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.
Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд зазначає, що в даному випадку судовий збір покладається на відповідача повністю, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1378,00грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 49, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Суддя М.П. Цимбал-Нарожна
Повний текст рішення підписано 25 травня 2016 року.
Суддя М.П. Цимбал-Нарожна