ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.05.2016 р. Справа № 914/1155/16

у складі судді Галамай О.З.

розглянув заяву Миколаївської міської ради Львівської області про забезпечення позову (вх. №2740/16 від 20.05.2016р.)

у справі №914/1155/16

за позовом Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області, м. Миколаїв, Львівська область

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю обєднання «ГАЛ ПРИЗ», м. Миколаїв, Львівська область

про стягнення 44 026,45 грн. інфляційних втрат та 6 651,11 грн. 3 % річних

Встановив:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Миколаївською міською радою Миколаївського району Львівської області до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю обєднання «ГАЛ ПРИЗ» про стягнення 44 026,45 грн. інфляційних втрат та 6 651,11 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 28.04.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.05.2016р.

Ухвалою суду від 12.05.2016р. розгляд справи відкладено на 02.06.2016р. з підстав, викладених в ухвалі.

20.05.2016р. Миколаївська міська рада звернулася до Господарського суду Львівської області із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю обєднання «ГАЛ ПРИЗ», загальною площею 0,22001 га, кадастровий номер :01:005:0042, та знаходиться за адресою: вул. Полуботка, 10, м. Миколаїв, Львівська область, 81600.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява позивача не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову наводяться твердження про те, що під час примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 22.02.2012 року у справі №5015/5497/11 за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю об'єднання «Гал-Приз» про стягнення несплаченого залишку вартості земельної ділянки несільськогосподарського призначення по цьому ж договору купівлі-продажу від 27.11.2008 року, а також інфляційних втрат за період з січня 2009 року по липень 2011 року, державній виконавчій службі Миколаївського РУЮ протягом періоду з 06.04.2012 року (день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) по 29.12.2014 року (день винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) не вдалося стягнути з відповідача на користь Миколаївської міської ради Львівської області жодних грошових коштів з причини відсутності у боржника майна, на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості, а також те, що після самостійної сплати 08.04.2016 року відповідачем - ТзОВ об'єднанням «Гал-Приз» наявної заборгованості по договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2008 року в сумі 67 859,64 грн. було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,22001 га, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Миколаїв, вул.Полуботка, 10, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому у відповідача немає перешкод для відчуження належного йому права власності на дану земельну ділянку.

Також заявник зазначає, що відчуження відповідачем вказаної земельної ділянки не тільки утруднить, а й повністю унеможливить в подальшому виконання рішення суду в примусовому порядку в разі задоволення позовних вимог, оскільки будь-якого іншого майна чи грошових коштів, на які можна звернути стягнення, окрім цієї земельної ділянки у відповідача немає, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №32067606.

Стверджує, що факт недобросовісної поведінки відповідача щодо виконання договірних зобов'язань по договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2008 року підтверджується матеріалами справи №5015/5497/11, рішенням суду у якій з відповідача стягнуто несплачений залишок вартості земельної ділянки та інфляційні, матеріалами виконавчого провадження ВП №32067606, згідно яких відповідач добровільно погашення суми боргу згідно рішення суду та наказу, виданого на його виконання не здійснював.

Ст. 67 ГПК України встановлені заходи, що можуть вживатися судом для забезпечення позову, серед яких є накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу та заборона відповідачеві вчиняти певні дії.

Пунктом 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011р. визначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011р. питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Пунктом 9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011р. зазначено, що виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Долучені позивачем до заяви докази, а саме: постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.04.2012 р. та постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2014р. не свідчать про те, що відповідачем вчинялись чи вчиняються будь-які дії, спрямовані на ухилення від виконання зобовязання та внаслідок яких майно, яке є у відповідача може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

П.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011р. визначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Заходи про забезпечення позову застосовуються судом, виходячи із обставин справи, змісту заявлених вимог.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, остання не підтверджена належними доказами. Зокрема, заявником не подано доказів, які б свідчили про реальні наміри чи дії боржника щодо відчуження вказаної земельної ділянки та які б свідчили про співвідношення та співрозмірність заявлених вимог та відповідного заходу забезпечення позову тощо.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявником не обґрунтовано належними та допустимими доказами підстав для вжиття заходів забезпечення позову, в зв'язку з якими існує реальна загроза невиконання даного рішення. На підставі наведеного, суд відмовляє позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову.

У відповідності до п. 4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011р. клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто, на клопотання про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 66, 67, 86, 87 ГПК України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні заяви Миколаївської міської ради Львівської області про забезпечення позову - відмовити.

Суддя Галамай О. З.