КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 911/2644/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Будинку творчості композиторів "Ворзель" на рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2014року (повний текст підписано - 02.10.2014р.) у справі №911/2644/14 (суддя - Заєць Д.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київобленерго"

до Будинку творчості композиторів "Ворзель"

про стягнення 45462,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 30.09.2014 р. у справі №911/2644/14 позов задоволено повністю. Стягнути з Будинку творчості композиторів "Ворзель" (08296, Київська область, м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Ворошилова, 25/77, код 02911680) на користь Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, 2-б, код 23243188) - 37590 (тридцять сім тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. 62 коп. заборгованості, 1044 (одна тисяча сорок чотири) грн. 39 коп. 3% річних, 3784 (три тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. 15 коп. інфляційних втрат та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2014р. у справі №911/2644/14 та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 10.12.2014р. призначено у справі 911/2644/14 судову економічну експертизу проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, апеляційне провадження, на підставі ст. 79 ГПК України, зупинено до результатів проведення експертного дослідження.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 01.03.2016 після усунення обставин, що зумовили його зупинення провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, вважає рішення місцевого суду таким що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду- без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 05.12.2005 між Публічним акціонерним товариством "Київобленерго" та Будинком творчості композиторів "Ворзель" укладено договір про постачання електричної енергії №0234, за умовами якого позивач, як постачальник електричної енергії постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач як - споживач послуг оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що в порушення умов договору, відповідач не сплатив грошові кошти за спожиту електроенергію, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 39 678,55грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 1 503,44 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4 280,86 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, господарський суд виходив з того, що станом на день прийняття рішення у справі відповідач не розрахувався з позивачем за спожиту електроенергію у повному обсязі, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, тому вимога про стягнення 37 590,62 грн. заборгованості за спожиту електроенергію підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нараховані позивачем 3% річних у сумі 1 044,39 грн. та інфляційні втрати у сумі 3 784,15 грн. є обґрунтованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Заперечуючи проти рішення суду, відповідач наполягає на тому, що позивачем не надано розрахунку боргу, не зазначено у який період виникла заборгованість. Після наполягань відповідача, позивач надав розрахунок за період з лютого 2013-квітень 2014, проте суд не звернув увагу на те, що з 22.02.2013 відповідач відключений від енергопостачання про що свідчить зокрема акт самого позивача. Вказане свідчить про безпідставність заявлених вимог про стягнення основного боргу, а отже і стягнення річних та інфляційних втрат. Щодо іншого періоду, що передував відключенню, то позивач повинен був здійснити розрахунок відповідно показань з лічильника чи виходячи із середньодобового споживання, між тим, позивачем не доведено належними засобами що споживання енергії у січні-квітні 2013 становило 26 315 кВт на суму 30 191,74грн. У рахунках боргу включена пеня, проте позивачем такі вимоги не заявлялись, проте судом заперечення відповідача безпідставно не прийняти до уваги.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно статей 509, 510, 513, 520, 521 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 180 ГК України, ст. 628 цього Кодексу встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що акт звіряння за період з 07.02.2013 по 22.04.2013 сума заборгованості складає 37 590,62грн.

Разом з тим, зазначений акт містить лише підпис представника позивача. Відомостей про те, що з боку відповідача представник відмовився від його підписання, чи належні докази направлення акту поштою, на адресу відповідача матеріали справи не містять, отже акт звіряння складений в односторонньому порядку та відповідно приписів ст. ст. 34,36 ГПК України не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Відповідно висновку судово-економічної експертизи № 9912/15-45 від 12.02.2016 наявність заборгованості будинку творчості композиторів «Ворзель» перед ПАТ «АЕС Київобленерго» згідно договором № 0234 на постачання електричної енергії від 05.12.2005 за період з 07.02.2013 по 22.04.2013 підтвердити документально не видається за можливе, оскільки у акті звіряння розрахунків станом на 19.05.2014 за спірний період номери рахунків, не відповідають номерам рахунків, наявних у матеріалах справи.

Відповідно нарядів ПАТ «АЕС Київобленерго» від 22.02.2013, 07.03.2013, 09.04.2013 відключений лічильник № 471878 (за несплату), при цьому відповідно наряду позивача станом на 25.01.2013 показники даного лічильника становили 000018,0кВт.

Згідно висновку судової експертизи розрахунок споживання електроенергії по 22.04.2013, наданий позивачем розрахований не за середньодобовим споживанням за попередній розрахунковий період.

Суд першої інстанції не врахував зазначених обставин, що призвело до передчасного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає що позивачем не доведено споживання відповідачем зазначеної кількості електроенергії за спірний період, а тому вимоги про стягнення 37 590,62 грн. заборгованості не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу є похідними, тому з огляду на те, що у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу слід відмовити, то і вимоги в частині інфляції та 3% річних також не підлягають задоволенню.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 23.03.2012р. «Про судове рішення» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав установленими, пов'язані з порушеннями процесу доказування, які допущені місцевим господарським судом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частина 4 статті 49 ГПК України передбачає, що господарський суд, постановляючи рішення на користь сторони, відшкодовує їй судовий збір за рахунок іншої сторони. Це правило поширюється й на випадки, коли сторона, з якої належить стягнути судовий збір, звільнена від сплати судового збору до бюджету.

Частина 5 статті 49 ГПК України містить правило розподілу судових витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи, послугами перекладача, адвоката та іншими витратами, пов'язаними з розглядом справи. Ці витрати розподіляються наступним чином і покладаються на: відповідача - в разі задоволення позову; позивача - в разі відмові в позові; обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в разі часткового задоволення позову.

Оскільки апеляційна скарга Будинку творчості композиторів "Ворзель" підлягає задоволенню, судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, а також судові витрати пов'язані з проведенням судової експертизи покладається на Публічне акціонерне товариство "Київобленерго" .

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Будинку творчості композиторів "Ворзель" задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2014року у справі №911/2644/14 - скасувати.

Прийняти нове рішення. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" до Будинку творчості композиторів "Ворзель" про стягнення 45 462,85 грн. відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, 2-б, код 23243188) на користь Будинку творчості композиторів "Ворзель" (08296, Київська область, м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Ворошилова, 25/77, код 02911680) - 3 963,00грн. ( три тисячі дев'ятсот тридцять шість грн.. 00 коп.) витрат на проведення судово-економічної експертизи та 913,50грн. (дев'ятсот тринадцять грн.. 50 коп.) судового збору.

Матеріали справи повернути, доручити господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров