КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа№ 910/31268/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Каравай Е. С. - представник за довіреністю від 26.04.2016

від відповідача: Довженко О. М. - представник за довіреністю від 27.04.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Ауріс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016

у справі № 910/31268/15 (суддя Борисенко І. І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керхер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Ауріс»

про стягнення 67 082,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного бору в сумі 53 636,05 грн. за поставлений за договором купівлі-продажу № 061213 від 06.12.2013 Товариству з обмеженою відповідальністю «Ауріс Сервіс», але неоплачений товар, право вимагати оплати за який з відповідача перейшло за укладеним між сторонами та ТОВ «Ауріс Сервіс» договором про відступлення права вимоги від 26.02.2015, інфляційних втрат в сумі 250,36 грн., 3 % річних в сумі 722,98 грн. та пені в сумі 12 472,96 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2016, повний текст якого складений 02.03.2016, у справі № 910/31268/15 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджений факт невиконання обов'язку по оплаті отриманого за спірним договором товару.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Ауріс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 по справі № 910/31268/15 повністю та прийняти нове рішення, за яким стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 53 636,05 грн., 3 % річних в сумі 722,98 грн., інфляційні втрати в сумі 250,36 грн. (тобто, фактично, відмовити лише у задоволенні позовних вимог про стягнення пені - примітка суду).

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок розгляду справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце судових засідань у справі, що відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 104 ГПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, відповідач зазначив про те, що судом першої інстанції при вирішення спору по суті не повно з'ясовано підстави нарахування позивачем пені, оскільки умови договору купівлі-продажу № 061213 від 06.12.2013 не передбачали сплати неустойки у вигляді пені.

Також відповідач зазначив про те, що при сумі основного боргу 53 636,05 грн. нарахована позивачем пеня становить 12 472,96 грн., тобто складає майже четверту частину, а відтак, суд першої інстанції мав врахувати вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, де встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ухвалою від 01.04.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Ауріс» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник позивача проти її задоволення заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

06.12.2013 позивач як продавець та ТОВ «Ауріс Сервіс» як покупець уклали договір купівлі-продажу № 061213 (далі Договір 1) (а.с. 22-24), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання продати та ввести в експлуатацію обладнання, а ТОВ «Ауріс Сервіс» - придбати і сплатити за обладнання згідно специфікації до Договору 1.

Згідно з п. 1.2 Договору 1, специфікація на обладнання, його кількість та ціна вказані в Додатку 1, який є невід'ємною частиною Договору 1.

На виконання умов Договору 1, сторонами 06.12.2013 підписано Додаток 1 до Договору 1, в якому сторони погодили найменування товару, його кількість та ціну (а.с. 25).

В пункті 2.1 Договору 1, сторони дійшли згоди, що договірна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін, є звичайною ціною в розуміння п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та становить 150 000 грн.

Відповідно до п. 2.3 Договору моментом поставки погодженої партії товару вважається дата фактичної передачі покупцю товару та підписання видаткової накладної.

На виконання умов Договору 1 позивач поставив ТОВ «Ауріс Сервіс» товар на загальну суму 150 000 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № від 16.12.2013 (а.с. 27).

В розділі 3 Договору 1 сторони погодили умови оплати за товар та, зокрема, те, що остаточно товар мав бути оплачений в строк до 30.03.2014.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що ТОВ «Ауріс Сервіс» свій обов'язок по оплаті товару виконало не у повному обсязі.

ТОВ «Ауріс сервіс» надав позивачу гарантійний лист № 67 від 06.08.2014 (а.с. 32), в якому зазначив про те, що оплату заборгованості в розмірі 98 636,05 грн. за Договором зобов'язується проводити до 17-го числа кожного місяця в розмірі не менше 15 000 грн. щомісячно, а погасити заборгованість у повному обсязі зобов'язалось до 17.02.2015 включно.

Крім того, сторонами Договору 1 було підписано акт звірки розрахунків (а.с. 28), яким встановлено, що станом на 30.09.2014 заборгованість покупця за Договором 1 становить 83 636,05 грн.

11.02.2015 позивач направив ТОВ «Ауріс сервіс» письмові пояснення «Платіжна вимога» від 06.02.2015 № 1244, в яких зазначив про наявну у останнього заборгованість в сумі 83 636,05 грн. На доказ направлення вказаної вимоги до матеріалів справи залучено належним чином засвідчену копію повідомлення про вручення поштового відправлення № 047 з відміткою про отримання її покупцем 16.02.2015.

Водночас 26.02.2015 позивач як кредитор, відповідач як новий боржник та ТОВ «Ауріс сервіс» як боржник уклали договір про відступлення права вимоги (далі Договір 2) (а.с. 33), в якому погодили, що позивач приймає на себе право вимагати від відповідача виконання боргових зобов'язань за Договором 1 в сумі 83 636,05 грн.

Згідно з п. 2.2 Договору 2 позивач не заперечує проти заміни боржника у зобов'язанні, що виникло за Договором 1.

В п. 2.3 Договору 2 сторони встановили, що відповідач повинен сплатити на користь позивача суму боргових зобов'язань у розмірі 83 636,05 грн. у чотирьох місячний термін після підписання Договору 2, оплата здійснюється рівними частинами щомісячно: 1 платіж - до 26.03.2015 - 20 909,01 грн., 2 платіж - до 26.04.2015 - 20 909,01 грн., 3 платіж - до 26.05.2015 - 20 909,01 грн. та 4 платіж - до 26.06.2015 - 20 909,02 грн.

З наданої позивачем довідки за підписом директора та фінансового директора (а.с. 44-45) слідує, що після укладення Договору позивач в рахунок оплати спірної заборгованості отримав 30 000 грн., а саме 15 000 грн. 09.04.2015 та 15 000 грн. 17.06.2015.

Отже, неоплаченою залишилась заборгованість в сумі 53 636,05 грн. (83 636,05- 30 000).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (ст. 521 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з приписами ст. 604 ЦК України:

- зобов'язання припиняється за домовленістю сторін (ч. 1);

- зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація) (ч. 2);

- новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором (ч. 4).

Підписанням 26.02.2015 Договору 2 сторони фактично здійснили як заміну боржника у зобов'язанні за Договором 1 з ТОВ «Ауріс сервіс» на відповідача, так і заміну первісного зобов'язання, яким є зобов'язання за Договором 1, на зобов'язання сплатити на користь позивача суму боргових зобов'язань у розмірі 83 636,05 грн. в порядку та у строк, встановлений Договором 2.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з перерахування за умовами Договору 2 грошових коштів в сумі 53 636,05 грн., а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 53 636,05 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 12 472,96 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі і сплата неустойки.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 3.2 Договору 2, у випадку порушення строків оплати, передбачених п. 2.3 Договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від частин платежу, у відношенні якого відбулось порушення, за кожен день прострочення виконання зобов'язань.

При цьому відсутність у Договорі 1 положень щодо стягнення з покупця пені за прострочення виконання обов'язку по оплаті товару, на що посилається позивач, заперечуючи проти вимог про стягнення пені, не може бути підставою для відмови у задоволення позовних вимог про стягнення пені, передбаченої умовами Договору 2, оскільки зобов'язання за Договором 1 припинились шляхом заміни їх за домовленістю сторін новим зобов'язанням за Договором 2, яке і має виконуватись сторонами

Згідно з приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як слідує з розрахунку пені, виконаного позивачем, ним при визначенні періоду нарахування пені не враховано, що відповідно до приписів чинного законодавства та умов Договору 2 початком нарахування пені щодо кожного з чотирьох платежів за Договором 2 має бути наступний день після останнього дня, встановленого для виконання відповідного зобов'язання, в той час як позивач має право на нарахування пені лише протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, позивач має право на нарахування пені за наступні періоди:

- щодо першого платежу в сумі 20 909,01 грн., який відповідачем мав бути сплачений в строк до 26.03.2015, - за період з 27.03.2015 до 27.09.2015. При цьому, враховуючи перерахування відповідачем 09.04.2015 та 17.06.2015 грошових коштів по 15 000 грн., фактично пеня може бути нарахована за період з 27.03.2015 до 08.04.2015 на суму боргу 20 909,01 грн. та з 09.04.2015 по 16.06.2015 - на суму боргу 5 909,01 грн.;

- щодо другого платежу в сумі 20 909,01 грн., який відповідачем мав бути сплачений в строк до 26.04.2015, - за період з 27.04.2015 до 27.10.2015. При цьому, враховуючи часткову оплату відповідачем вказаного платежу (залишок перехованих відповідачем грошових коштів після повного погашення першого платежу становить - 9 090,99 грн. (30 000-20 909,01) - примітка суду), фактично пеня може бути нарахована за період з 27.04.2015 до 16.06.2015 на суму боргу 20 909,01 грн. та з 17.06.2015 по 27.10.2015 на суму боргу 11 818,02 грн.;

- щодо третього платежу в сумі 20 909,01 грн., який відповідачем мав бути сплачений в строк до 26.05.2015, - за період з 27.05.2015 до 27.11.2015;

- щодо четвертого платежу в сумі 20 909,02 грн., який відповідачем мав бути сплачений в строк до 26.06.2015, - за період з 27.06.2015 до 27.12.2015.

За таких обставин, враховуючи заявлений позивачем до стягнення період нарахування пені ( з 27.06.2015 по 07.12.2015) за межі якого суд не має права виходити, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню за уточненим розрахунком суду в сумі 11 636,79 грн. (2 164,15+4610,29+4 862,35). Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
11818.0227.06.2015 - 27.08.20156230.0000 %0.164 %*1204.47
11818.0228.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*489.56
11818.0225.09.2015 - 27.10.20153322.0000 %0.121 %*470.13
Загальна сума пені за другим платежем складає 2164.15 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
20909.0127.06.2015 - 27.08.20156230.0000 %0.164 %*2131.00
20909.0128.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*866.15
20909.0125.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*882.19
20909.0130.10.2015 - 27.11.20152922.0000 %0.121 %*730.96
Загальна сума пені за третім платежем складає 4610.29 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
20909.0227.06.2015 - 27.08.20156230.0000 %0.164 %*2131.00
20909.0228.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*866.15
20909.0225.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*882.19
20909.0230.10.2015 - 07.12.20153922.0000 %0.121 %*983.01

Загальна сума пені за четвертим платежем складає 4862.35 грн.

Щодо посилань відповідача на необхідність при вирішення позовних вимог про стягнення пені врахування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що у вирішенні пов'язаних зі зменшенням розміру неустойки питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» (з подальшими змінами).

Згідно з п.п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач, в обґрунтування наявності підстав для зменшення судом розміру нарахованої позивачем пені, в апеляційній скарзі послався на те, що при сумі основного боргу 53 636,05 грн. нарахована позивачем пеня становить 12 472,96 грн., тобто складає майже четверту частину, тобто фактично послався лише на розмір пені, який, на його погляд, є значним.

Інших підстав на підтвердження того, що встановлена Договором 2 відповідальність може бути судом зменшена, позивач суду не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи з позивачем Договір 2, відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно сплатити на рахунок позивача грошові кошти, а у випадку порушення строків його виконання - сплатити пеню у встановленому Договором 2 розмірі.

Матеріли справи не містять жодних доказів того, що невиконання відповідачем свого обов'язку по сплаті спірних коштів обумовлено поважними причинами.

Слід зазначити і про те, що розмір пені, що його визначено у Договорі, не суперечить та не є більшим за встановлений Законом України «Про відповідність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що матеріалами справи не підтверджується наявність підстав для зменшення розміру пені, що її заявив позивач до стягнення з відповідача за порушення договірних зобов'язань.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 250,36 грн., 3 % річних в сумі 722,98 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 250,36 грн., 3 % річних в сумі 722,98 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо посилань відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме - розгляд справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце судових засідань у справі, що відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 104 ГПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, слід зазначити таке.

Ухвалою від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31268/15, розгляд справи призначений на 02.02.2016. Вказану ухвалу судом першої інстанції сторонами направлено 18.01.2016, про що свідчить відмітка суду першої інстанції на зворотному боці вказаної ухвали. Зазначену ухвалу було направлено на адресу, яка є адресою реєстрації відповідача згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та яка самим відповідачем зазначена як його адреса для листування (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 33-Б, н.п. № 27), та отримано відповідачем 20.01.2016, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 1487 (а.с. 3).

Вказаним спростовуються посилання відповідача про необізнаність його про час та місце судових засідань у цій справі.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/31268/15 підлягає зміні, позов задовольняється частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 53 636,05 грн., інфляційні втрати в сумі 250,36 грн., 3 % річних в сумі 722,98 грн. та пеня в сумі 11 636,79 грн., в решті позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Ауріс» підлягає частковому задоволенні.

Судові витрати по справі, в тому числі і за подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Ауріс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/31268/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/31268/15 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/31268/15 в такій редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Ауріс» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 33-Б, н.п. № 27, ідентифікаційний код 39230130) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керхер» (01054, м. Київ, вул. Воровського, 33, ідентифікаційний код 34003237) основний борг в сумі 53 636 (п'ятдесят три тисячі шістсот тридцять шість) грн. 05 коп., інфляційні втрати в сумі 250 (двісті п'ятдесят) грн. 36 коп., 3 % річних в сумі 722 (сімсот двадцять дві) грн. 98 коп., пеню в сумі 11 636 (одинадцять тисяч шістсот тридцять шість) грн. 79 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 202 (одна тисяча двісті дві) грн. 82 коп.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керхер» (01054, м. Київ, вул. Воровського, 33, ідентифікаційний код 34003237) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Ауріс» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 33-Б, н.п. № 27, ідентифікаційний код 39230130) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 16 (шістнадцять) грн. 70 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/31268/15.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха