РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/5126/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу 3713,45 грн., за участю представників позивача - ОСОБА_2, довіреність №б/н від 19.03.2015 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 3713,45 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.03.2013 року по а/д Вистуковичі - Житомир, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3.

ТзДВ «Страхова компанія «Провіта» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3 713,45 грн.

Згідно договору купівлі-продажу прав на регресні вимоги № б/н від 10.09.2014 ТзДВ «Страхова компанія «Провіта» передало Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (надалі - позивач) право вимоги в зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, відомості про які визначені у відповідному додатку №1 до договору.

Відповідно до додатку №1 право вимоги до ОСОБА_3 та страхової компанії Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" по ДТП, що мала місце 26.03.2013 переходить до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 13.04.2016 року.

07.04.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

16.05.2016 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки відділу ВДАІ Овруцького РВ та постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.06.2013 року у справі №381/2467/13-п, 26.03.2013 року по а/д Вистуковичі - Житомир, ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3, не врахував дорожньої ситуації і стан транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.06.2013 року у справі №381/2467/13-п, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль був застрахований в ТзДВ «Страхова компанія «Провіта» на підставі договору страхування транспортного засобу №09-02-5668092 від 08.05.2012 року.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу вартість матеріальних збитків автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП склала 4 024,53 грн.

Як вбачається з страхового акту від 08.05.2012 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплатити страхове відшкодування на загальну суму 3 713,45 грн.

Зазначені кошти в розмірі 3 713,45 грн ТзДВ «Страхова компанія «Провіта» були виплачені страхувальнику, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 62437 від 10.06.2013 року.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, керував ОСОБА_3.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3, ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку.

Тому, ОСОБА_3 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія", про що було укладено договір (поліс) № АВ/3904520 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як встановлено судом, 10 вересня 2014 року між ТзДВ «Страхова компанія «Провіта» (далі - продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу прав на регресні вимоги № б/н, відповідно до умов якого продавець продає (переуступає) права на регресні вимоги, як визначено нижче, а покупець має намір придбати права на регресні вимоги, таким чином, маючи намір бути юридично пов'язаними цим договором.

Відповідно до додатку №1 право вимоги до ОСОБА_3 та страхової компанії Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" по ДТП, що мала місце 26.03.2013 переходить до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок. зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Нормами ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, кредитором у зобов'язаннях відповідача щодо виплати страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 26.03.2013 року став позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю «Форд» д.н.з. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, ліміту відповідальності, за вирахуванням суми франшизи, яка складає 00,00 грн. позов підлягає задоволенню у розмірі 3 713,45 грн.

Судом було надано належну оцінку відзиву відповідача на позовну заяву, проте, посилання відповідача на статтю 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як на підставу для відмови у позові, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 3-49гс15.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, код 20602681) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 3 713 (три тисячі сімсот тринадцять) грн. 45 коп. страхового відшкодування та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 23.05.2016 р.

Суддя С.О. Чебикіна