РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/19056/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рено"
до1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг"
провизнання поруки припиненою
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Лукашова А.В. - представник за довіреністю;

від відповідача-1: Козирь Т.О. - представник за довіреністю;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання поруки за Договором поруки №02-01-10/3 від 11.09.2012 припиненою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 позов задоволено в повному обсязі. Визнано поруку за Договором поруки №02-01-10/3 від 11.09.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", припиненою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 скасовано та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі №910/19056/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом касаційної інстанції вказано про необхідність встановлення - чи потягли внесені Додатковими угодами №6 і №7 зміни у їх системному взаємозв'язку збільшення періодів нарахування процентів за користування кредитними коштами (їх окремими частинами) та, як наслідок, збільшення загальної суми таких процентів, а відтак і відповідальності поручителя.

Також Вищим господарським судом України наголошено на необхідності дослідження відповідності вимогам ст. 34, 36 ГПК України і ДСТУ 4163-2003 інших приєднаних до матеріалів справи доказів, зокрема, Кредитного договору та додаткових угод до нього, а також на необхідності вирішення питання щодо процесуального статусу ТОВ "Агрохолдинг" як одної зі сторін спірного договору.

Розпорядженням №04-23/434 від 02.06.2016 призначено повторний автоматичний розподіл справи між суддями.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 02.03.2016 справу №910/19056/15 передано на розгляд судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 справу №910/19056/15 прийнято до провадження суддею Грєховою О.А., розгляд справи призначено на 28.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 виправлено допущену в ухвалі від 03.03.2016 описку.

28.03.2016 від позивача через відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення по справі, а також додаткові документи до матеріалів справи.

28.03.2016 ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" через відділ діловодства суду подало заперечення по суті спору, в яких вказало, що позивач не надав суду жодного доказу застосування банком підвищених відсотків за користування кредитом. Крім того, відповідач подав клопотання про залучення іншого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 розгляд справи відкладено на 11.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 залучено до участі у розгляді справи в якості іншого відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг»; розгляд справи відкладено на 16.05.2016.

13.05.2016 позивач через відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 16.05.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, а також подав письмові пояснення до матеріалів справи.

Відповідач-2 в засідання господарського суду свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.05.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (позичальник) укладено Кредитний договір №02-01-10 від 01.04.2010 (далі - кредитний договір), який Додатковою угодою №5 від 11.09.2012 викладений у новій редакції зі зміною назви кредитного договору на Договір про невідновлювальну кредитну лінію №02-01-10 від 01.04.2010.

За умовами кредитного договору в редакції Додаткової угоди №5 від 11.09.2012 банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 8170000 доларів 00 центів США, а позичальник зобов'язався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 30.06.2018 і сплатити за користування кредитними коштами проценти в наступному порядку:

- 10,0% річних за період користування з 11.09.2012 до терміну повернення кредиту (пп. а, п.3.1);

- у разі порушення позичальником строків погашення кредиту, 15,0% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

- 15,0% річних за період з терміну повернення кредиту, а також у випадку порушення строків повернення кредиту.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору в редакції Додаткової угоди №5 від 11.09.2012 видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 11.09.2012 по 30.05.2018 по письмових заявках позичальника за згодою банку. Видача кредитних коштів здійснюється згідно графіку збільшення ліміту:

- 5270000,00 доларів США - з дати підписання цієї Додаткової угоди до Договору (тобто з 11.09.2012);

- 8170000,00 доларів США - з 01.06.2013.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (кредитор), ТОВ "Рено" (поручитель) та ТОВ "Агрохолдинг" (боржник) укладено Договір поруки №02-01-10/3 від 11.09.2012 (далі - договір поруки), згідно з яким поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному об'ємі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, за умовами якого надано кредит боржнику в розмірі 8170000,00 доларів США, з виплатою 10,0% річних, у разі порушення пункту 8.3 (пп. b, d, e, f) Кредитного договору - в розмірі 15% річних, у разі порушення п. 8.3. (пп. a, c, g, h, i, j, k, l, ,m, n, o, p, q) Кредитного договору - в розмірі 12% річних, а за користування кредитом з моменту, зазначеного в пп. (б), (в) п. 3.1 Кредитного договору, з виплатою процентів у підвищеному розмірі, строком погашення кредиту 30.06.2018 (згідно графіка пониження ліміту згідно з Додатком №1 до Кредитного договору).

У п. 2.2 договору поруки встановлено обов'язок поручителя відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у тому числі за основним боргом, виплаті щомісячних відсотків та підвищених відсотків, виплати комісійної винагороди, сплати неустойки за основним боргом та відсотками, а також по відшкодуванню усіх збитків.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель засвідчив, що він ознайомлений з умовами Кредитного договору та згоден з цими умовами. Водночас у п. 4.4 договору поруки передбачено, що внесення змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

У подальшому ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Агрохолдинг" Додатковою угодою №6 від 14.09.2012 (далі - Додаткова угода №6) внесли зміни до п. 2.1 кредитного договору шляхом викладення його в новій редакції, згідно з якою видача кредитних коштів здійснюється згідно з графіком збільшення ліміту:

- 5670000,00 доларів США - з дати підписання цієї додаткової угоди до договору (тобто з 14.09.2012);

- 8170000,00 доларів США - з 10.10.2012.

Додатковою угодою №7 від 18.02.2013 (далі - Додаткова угода №7) ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Агрохолдинг" виклали кредитний договір у новій редакції, зокрема, у п. 2.1 встановили, що видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 11.09.2012 до 30.05.2018 за письмовими заявками позичальника за згодою банку; видача кредитних коштів здійснюється згідно графіку збільшення ліміту:

- 5670000,00 доларів США - з 14.09.2012;

- 8170000,00 доларів США - з 10.10.2012.

Також, Додатковою угодою №7 змінено п. 3.1 кредитного договору шляхом встановлення таких розмірів процентної ставки:

- 10,0% річних за період користування з 11.09.2012 до терміну повернення кредиту (пп. (а) п. 3.1);

- у разі порушення позичальником строків погашення кредиту 20,0% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

- 20,0% річних за період з терміну повернення кредиту, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів.

У зв'язку з укладенням між банком та позичальником Додаткових угод №6 від 14.09.2012 та №7 від 18.02.2013 без згоди на те поручителя, ТОВ "Рено" звернулось до господарського суду з позовом про визнання припиненою поруки за Договором поруки №02-01-10/3 від 11.09.2012 на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Так, згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (постанова Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №6-701цс15).

Достатньою підставою для застосування цієї норми є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов'язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов'язання).

Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№6-18цс11, №6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2662цс15.

Дослідивши Графіки зниження ліміту кредитної лінії, в редакції Додаткової угоди №5 від 11.09.2012 та в редакції Додаткової угоди №6 від 14.09.2012, суд дійшов висновку, що внаслідок зміни сум ліміту та періодів їх дії збільшилась і загальна сума процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, в Додатковій угоді №7 від 18.02.2013 позичальник зобов'язався сплатити за користування кредитними коштами проценти:

- у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії 20% річних (замість 15,0%, передбачених Додатковою угодою №5) від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

- 20,0% річних (замість 15,0%, передбачених Додатковою угодою №5) за період з терміну повернення кредиту, а також у випадку порушення строків повернення кредиту.

Тобто внесені Додатковими угодами №6 і №7 зміни у їх системному взаємозв'язку потягли до збільшення періодів нарахування процентів за користування кредитними коштами (їх окремими частинами) та, як наслідок, до збільшення загальної суми таких процентів, а відтак збільшилась і відповідальність поручителя.

Обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя).

У постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов'язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Так, пунктом 4.4 договору поруки чітко визначено про необхідність погодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачами під час розгляду справи не надано жодних доказів погодження з позивачем змін до кредитного договору, передбачених Додатковими угодами №6 та №7.

Таким чином, у справі яка розглядається, порука припинилася, оскільки в Додаткових угодах №6 від 14.09.2012 та №7 від 18.02.2013 до Договору про невідновлювальну кредитну лінію №02-01-10 від 01.04.2010, укладених без згоди Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНО", закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя.

Доводи ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" щодо відсутності збільшення обсягу відповідальності ТОВ "Рено" як поручителя за договором поруки у зв'язку зі зміною процентної ставки за кредитним договором у бік збільшення Додатковою угодою №7, на тій підставі, що як до, так і після її укладення банк нараховує відсотки за кредитним договором за ставкою 10% річних, а у матеріалах справи відсутні докази застосування до позивача підвищених відсотків за користування кредитом та порушення боржником умов кредитного договору, суд вважає безпідставними, оскільки порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Отже, судовий збір за позовом, з урахуванням сплаченого за подачу апеляційної та касаційної скарги, покладається на відповідачів відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 11112 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати поруку за Договором поруки №02-01-10/3 від 11.09.2012, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", Товариством з обмеженою відповідальністю "Рено" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг", припиненою.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вулиця Артема, будинок 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рено" (08290, Київська обл., місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, вулиця Радгоспна, будинок 34; ідентифікаційний код 30844350) 1339 (одну тисячу триста тридцять дев'ять) грн. 80 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" (08290, Київська обл., місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, вулиця Радгоспна, будинок 34, ідентифікаційний код 32754128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рено" (08290, Київська обл., місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, вулиця Радгоспна, будинок 34; ідентифікаційний код 30844350) 1339 (одну тисячу триста тридцять дев'ять) грн. 80 коп. судового збору.

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.05.16

Суддя О.А. Грєхова