ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

16.05.16 Справа № 914/677/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані»

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2016 року до Львівського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16 та клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» слід повернути без розгляду з наступних підстав.

Конституцією України (ст. 6, ч. 2 ст. 19) установлено обовязок органів державної влади (законодавчої, виконавчої, судової), їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.

За визначенням статті 93 ГПК України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного судового рішення.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Приписами частини першої статті 91 ГПК України передбачено право на апеляційне оскарження судового рішення, що не набрало законної сили особою, яка не брала участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

За змістом частини 6 статті 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За визначенням статті 1 закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» учасниками у справі про банкрутство є сторони (конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут)), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) субєкта підприємницької діяльності боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство. Кредитор це юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Вищий господарський суд України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі №914/4284/15 зазначив, що виходячи із положень ч. 2 ст. 41, ст.ст. 22, 91 ГПК України та норм ст. 1 Закону про банкрутство правовий статус особи, як такої, що має кредиторські вимоги до боржника у справі про банкрутство відрізняється, в залежності від стадії провадження у справі про банкрутство, від процесуального статусу цієї ж особи, як сторони або учасника провадження у справі про банкрутство, що має та користується відповідними процесуальними правами, визначеними, зокрема, нормами ст.ст. 22, 91, 106 ГПК України.

Так, відповідно до норм ч. 15 ст. 16, ст.ст. 23, 24, 25 Закону про банкрутство у справі про банкрутство, що здійснюється за загальною процедурою, особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, та не є ініціюючим кредитором у справі, набуває саме процесуального статусу кредитора сторони та учасника провадження у справі про банкрутство після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом та прийняття відповідної ухвали.

Господарський суд Львівської області розглядає справу №914/677/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані» на стадії виявлення кредиторів суд призначив на 24 травня 2016 року судове засідання для розгляду заявлених кредиторами вимог, у тому числі й кредиторських вимог публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (т. 4, а.с. 97-165).

Таким чином, на дату прийняття оскаржуваної ухвали публічне акціонерне товариство «Кредобанк» не набуло процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Дей-Сон Логіст Продакшн Компані», що в силу приписів частини першої статті 91, частини 6 статті 106 ГПК України дає право на апеляційне оскарження ухвали про порушення справи про банкрутство.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року вказав, що норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Від судів вимагається вказувати підстави.

У рішенні від 20 травня 2010 року у справі Пелевін проти України Європейський суд з прав людини вказав, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись усіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Суддя Львівського апеляційного господарського суду Гриців В.М. (головуючий у складі колегії суддів, визначеної у встановленому законом порядку) розглянув клопотання і ухвалою від 16 травня 2016 року відмовив публічному акціонерному товариству «Кредобанк» у поновленні пропущеного строку на подання апеляційної скарги на ухвалу від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16, оскільки для цього відсутні обґрунтовані підстави.

Відповідно до вимог статті 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, а клопотання про поновлення цього строку відхилено. Про повернення апеляційної скарги виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у касаційному порядку.

Отже, законні підстави для прийняття апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відсутні.

Керуючись ст.ст. 86, 93, п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29 березня 2016 року у справі №914/677/16 повернути без розгляду.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.

суддя Якімець Г.Г.