РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/4800/16

За позовом Фонду державного майна України

до Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство

«Каскад»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Державна холдингова компанія «Каскад»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Бухаленков С.С. - по дов.

від відповідача: Демчук О.М. - ліквідатор;

від третьої особи: Нестеренко О.А. - ліквідатор.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд державного майна України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» про зобов'язання ліквідатора Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад» здійснити погодження переліку ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад» з Фондом державного майна України, як з органом уповноваженим управляти пакетом акцій, що складає 50%+1 акція в статутному капіталі Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад».

Ухвалою від 21.03.2016р. було порушено провадження по справі №910/4800/16 та призначено її розгляд на 08.04.2016р. Вказаною ухвалою судом також було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державну холдингову компанію «Каскад».

01.04.2016р. до господарського суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад» про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість забезпечення явки повноважного представника.

05.04.2016р. представником позивача через канцелярію суду подано письмові пояснення по справі.

Представником Фонду державного майна України 08.04.2016р. було подано письмові пояснення по суті позовних вимог.

Відповідач у судове засідання 08.04.2016р. не з'явився, проте, як зазначалось вище, вказаним учасником судового процесу було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.04.2016р. представником позивача проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи заперечень надано не було.

Представник третьої особи у судове засідання 08.04.2016р. також не з'явився, вимоги ухвали не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

За приписами ст.77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, в тому числі, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів.

Про відкладення розгляду справи виноситься ухвала, в якій вказуються час і місце проведення наступного засідання.

З огляду на наведене вище, приймаючи до уваги неявку відповідача та третьої особи у судове засідання 08.04.2016р., з огляду на необхідність витребування нових доказів, ухвалою від 08.04.2016р. розгляд справи було відкладено на 25.04.2016р.

14.04.2016р. позивачем було подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів зарахування судового збору до Державного бюджету України, яке було розглянуто та задоволено судом.

25.04.2016р. Публічним акціонерним товариством «Науково-виробниче підприємство «Каскад» було подано відзив на позов, а судовому засіданні надано усні пояснення по суті спору, відповідно до змісту яких вказаний учасник судового процесу проти задоволення позову надав заперечення.

У судовому засіданні 25.04.2016р. представником позивача було в повному обсязі підтримано заявлені позовні вимоги.

Представник третьої особи під час розгляду справи 25.04.2016р. проти задоволення позовних вимог заперечував.

Згідно з приписами ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.04.2016р. було оголошено перерву до 16.05.2016р.

Представник третьої особи 16.05.2016 через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

У судовому засіданні 16.05.2016р. представниками учасників судового процесу було надано додаткові пояснення по суті спору.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.05.2016р.

В судовому засіданні 16.05.2016р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення всіх учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 30.07.2014р. порушено провадження у справі №910/12640/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Рудецьку О.Я.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 12.11.2014р. затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду міста Києва від 24.12.2014р. визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором банкрута.

Частиною 12 ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що плани санації, мирові угоди та переліки ліквідаційних мас та зміни і доповнення до них у справах про банкрутство державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, підлягають погодженню з органом, уповноваженим управляти державним майном. У разі відсутності такого погодження план санації та мирова угода затвердженню господарським судом не підлягають, а включене до переліку ліквідаційної маси майно банкрута не може бути реалізованим.

Зі змісту статуту Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» вбачається, що останнє є юридичною особою приватного права згідно законодавства України, створене відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про акціонерні товариства», «Про цінні папери та фондовий ринок» та інших нормативно-правових актів.

Пунктом 3.1 статуту відповідача передбачено, що засновниками Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» є держава в особі Фонду державного майна України та організація орендарів Головного монтажно-технологічного управління «Південь», а також фізичні та юридичні особи, що набули права власності на акції товариства в процесі приватизації та у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Вказані обставини, на думку Фонду державного майна України, вказують на те, що ліквідатор Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад» зобов'язаний здійснити погодження переліку ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад» з Фондом державного майна України, як з органом уповноваженим управляти пакетом акцій, що складає 50%+1 акція в статутному капіталі Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад».

Проте, ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» звернувся з заявою про погодження переліку ліквідаційної маси до Державної холдингової компанії «Каскад», що за твердженнями позивача, вказує на порушення прав та охоронюваних законом інтересів Фонду державного майна, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів визначено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно змісту с.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; боржник - це юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобов'язаннями, які виникли у фізичної особи у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов'язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим законом.

Частиною 1 ст.37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. Банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов'язання встановлена господарським судом.

За приписами ч.1 ст.41 вказаного Закону України ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення, в тому числі, очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу (ч.2 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

У ч.1 ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Особливості банкрутства державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків врегульовано ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як зазначалось судом, ч. 12 ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що плани санації, мирові угоди та переліки ліквідаційних мас та зміни і доповнення до них у справах про банкрутство державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, підлягають погодженню з органом, уповноваженим управляти державним майном. У разі відсутності такого погодження план санації та мирова угода затвердженню господарським судом не підлягають, а включене до переліку ліквідаційної маси майно банкрута не може бути реалізованим.

Проте, у даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що Фонд державного майна України є органом, уповноваженим управляти державним майном, для Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад», саме з яким у відповідності до ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатором повинно бути здійснено погодження переліку ліквідаційної маси. При цьому, господарський суд зазначає наступне.

Правові основи управління об'єктами державної власності визначено Законом України «Про управління об'єктами державної власності».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

За приписами ст.3 вказаного Закону України об'єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об'єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій; державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Тобто, з системного аналізу наведеної вище правової норми полягає, що майно Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» є об'єктом управління державної власності у розмінні ст.3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності».

Статтею 4 вказаного нормативно-правового акту визначено перелік суб'єктів управління об'єктами державної власності.

Зокрема, до таких суб'єктів належать: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи; Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації; Національна академія наук України, галузеві академії наук. Одночасно, ч.2 ст.4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» передбачено, що державна керуюча холдингова компанія має статус уповноваженого органу управління щодо об'єктів управління державної власності, що передані до її статутного капіталу та статутного капіталу її корпоративних підприємств.

Державна холдингова компанія - холдингова компанія, утворена у формі акціонерного товариства, не менш як 100 відсотків акцій якого належить державі. Державна керуюча холдингова компанія - державна холдингова компанія, корпоративним підприємством якої може бути інша державна холдингова компанія чи господарське товариство, холдинговий корпоративний пакет акцій (часток, паїв) якого належить державі (ст.1 Закону України «Про холдингові компанії в Україні».).

Статтею 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» передбачено, що холдингові компанії можуть утворюватися: а) органами, уповноваженими управляти державним майном, державними органами приватизації самостійно або разом з іншими засновниками шляхом об'єднання у статутному капіталі холдингових корпоративних пакетів акцій (часток, паїв); б) іншими суб'єктами на договірних засадах. Державні холдингові компанії утворюються органами, уповноваженими управляти державним майном, та/або державними органами приватизації. Єдиним акціонером державної холдингової компанії від моменту її утворення до завершення процедури приватизації або припинення є держава. Статутний капітал державної холдингової компанії формується за рахунок належних державі акцій (часток, паїв) відповідних господарських товариств у встановленому законодавством порядку. Пакети акцій (часток, паїв) або інше майно, передані до статутного капіталу державної холдингової компанії, перебувають у державній власності і закріплюються за нею на праві господарського відання.

Частиною 18 ст.11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» передбачено, що мирові угоди, плани санації та переліки ліквідаційних мас та зміни і доповнення до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу погоджуються з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності, Фондом державного майна України (стосовно господарської організації, яка перебуває у процесі приватизації).

Тобто, наведеною нормою права чітко визначено, що погодження переліку ліквідаційних мас з Фондом державного майна здійснюється стосовно господарської організації, яка перебуває у процесі приватизації. Наразі, докази того, що Публічне акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Каскад» перебуває в процесі приватизації в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до Постанови №679 від 18.05.1998р. Кабінету Міністрів України «Про створення Державної холдингової компанії «Каскад» з метою забезпечення ефективного функціонування і розвитку єдиного науково-технічного комплексу з розроблення, виробництва та впровадження систем спеціального зв'язку Кабінет Міністрів України постановив Фонду державного майна України разом з Міністерством промислової політики виступити засновниками компанії, в установленому порядку погодити з Антимонопольним комітетом і затвердити її статут та за погодженням з Міністерством економіки затвердити склад спостережної ради Компанії; з метою забезпечення керованості процесу створення Компанії призупинити продаж акцій та виступити ініціатором проведення позачергових зборів у відкритих акціонерних товариствах «Науково-виробниче підприємство «Каскад», «Завод «Експрес» і «Київський проектний та науково-дослідний інститут «Радіопроект» для прийняття рішення про участь зазначених товариств у компанії; передати відповідно до рішення зборів акціонерів зазначених товариств контрольні пакети їх акцій, що належать державі, до статутного фонду компанії. Згідно п.1.2 статуту відповідача Публічне акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Каскад» є правонаступником прав та зобов'язань Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад».

Посилання заявника на Порядок погодження планів санації, мирових угод і переліків ліквідаційних мас, який затверджено Наказом №895 від 06.06.2007р. Фонду державного майна України, суд до уваги не приймає, оскільки у відповідності п.1.2 вказаного Наказу дія порядку поширюється лише на: державні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та які належать до сфери управління Фонду; господарські організації з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації; об'єкти державної власності, що перебувають в управлінні міністерств та інших органів виконавчої влади, у разі створення за їх участю нових суб'єктів господарювання, тоді як у даному випадку контрольний пакет акцій відповідача у відповідності до Постанови №679 від 18.05.1998р. Кабінету Міністрів України «Про створення Державної холдингової компанії «Каскад» було передано Державній холдинговій компанії «Каскад».

До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частина 2 ст. 14 Цивільного кодексу України встановлює, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Права та обов'язки ліквідатора підприємства визначено у ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У відповідності до означеної статті ліквідатор: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню, на строк не менше п'яти років з дати визнання особи банкрутом; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства відповідну інформацію для ведення Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство; у разі провадження банкрутом діяльності, пов'язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу. Для цього за погодженням із Службою безпеки України визначає склад ліквідаційної комісії режимно-секретного органу, яка формується в установленому законодавством порядку; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Проте, наведеним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язку ліквідатора здійснювати погодження переліку ліквідаційної маси державного підприємства з певними особами.

У даному випадку норма ч.12 ст.96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не визначає обов'язків ліквідатора, до виконання яких останнього може бути зобов'язано, а лише вказує на особливості провадження у справах про банкрутство державних підприємств, в тому числі, на стадії ліквідації, недотримання якого може мати наслідком неможливість реалізації, включеного до переліку ліквідаційної маси майна банкрута.

Тобто, з огляду на наведене вище у сукупності, приймаючи до уваги приписи ст.ст.42, 96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст.4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» у суду відсутні підстави вважати, що ліквідатор Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад» зобов'язаний був погодити перелік ліквідаційної маси боржника з позивачем.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову Фонду державного майна України до Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Каскад» про зобов'язання ліквідатора Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад» здійснити погодження переліку ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад» з Фондом державного майна України, як з органом уповноваженим управляти пакетом акцій, що складає 50%+1 акція в статутному капіталі Публічного акціонерного товариства Науково-виробниче підприємство «Каскад».

Згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

23.05.2016 р.

Суддя О.М. Спичак