ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" травня 2016 р.Справа № 922/1366/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 594398,74 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості в сумі 594398,74 грн., з яких: 472419,00 грн. - основна заборгованість, 94968,74 грн. - пеня, 6872,52 грн. - 3% річних та 20138,48 - інфляційні втрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього обов'язків за договором №2 від 16-02/2015 на транспортно - експедиційне обслуговування від 16.02.2015 щодо проведення розрахунків за надані позивачем транспортні послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 травня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18 травня 2016 року о 10:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

11 травня 2016 р. від імені позивача до господарського суду Харківської області надійшло клопотання (вх. №15223) про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, в межах суми позовних вимог 594398,74 грн., що належать ФОП ОСОБА_2 та, які знаходяться на поточних рахунках відповідача НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, відкритих у Харківському відділенні ПАТ "УКРСОЦБАНК", ідентифікаційний код 00039019, МФО 300023.

В обґрунтування вищевказаного клопотання заявник посилається на те, що відповідач не здійснив будь-яких дій, що свідчать про намір здійснити позасудове врегулювання спорів, ухиляється від проведення будь-яких переговорів, не відповідає на телефонні дзвінки, вся поштова кореспонденція направлена за його місцезнаходженням повертається без її отримання, а також відповідач не має жодного нерухомого майна, на яке можливо було б звернути стягнення та несплачує коштів всім іншим перевізникам, з якими укладено відповідні господарсько-правові договори, а тому заявник вважає, що невжиття відповідних заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Клопотання від імені позивача підписано представником - О.М. Давидюк.

Позивач в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Наведений у ст. 67 Господарського процесуального кодексу України перелік заходів до забезпечення позову є вичерпним, та відповідно до цієї статті Кодексу позов забезпечується, зокрема накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

У п. 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" господарським судам надані роз'яснення, що відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, у п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" надані роз'яснення, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Наведені у клопотанні обставини, зокрема те, що відповідач не здійснив будь-яких дій, що свідчать про намір здійснити позасудове врегулювання спорів, ухиляється від проведення будь-яких переговорів, не відповідає на телефонні дзвінки, вся поштова кореспонденція направлена за його місцезнаходженням повертається без її отримання, а також те, що відповідач не має жодного нерухомого майна, на яке можливо було б звернути стягнення та те, що відповідач не сплачує коштів всім іншим перевізникам, з якими укладено відповідні господарсько-правові договори, не свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Крім того, вищевказане клопотання підписано представником позивача Давидюк О.М., який діє на підставі довіреності №б/н від 04.04.2016.

Проте, довіреність видана на ім'я - Давидюк О.М. не посвідчена нотаріально.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.

Також, у п. 2 листа Вищого арбітражного суду України від 23.10.2000 №01-8/556 "Про деякі приписи чинного законодавства, що регулює підприємницьку діяльність громадян" зазначено, що підприємці можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою або прирівнюваною до неї довіреністю. Якщо підприємець бере участь у справі особисто, його особу засвідчує паспорт або інший відповідний документ.

З огляду на викладене, клопотання від імені позивача підписано особою, повноваження якої не підтверджені належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про забезпечення позову - відмовити.

Суддя І.О. Чистякова