ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2016 р.Справа № 916/623/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 директор, ОСОБА_2 за довіреністю № 83 від 04.04.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю № 13 від 30.12.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/623/16:

За позовом: Одеського інституту фінансів Українського державного університету фінансів і міжнародної торгівлі;

До відповідача: Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго";

про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Одеський інститут фінансів Українського державного університету фінансів і міжнародної торгівлі (далі Позивач, Інститут) звернувся до Публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго (далі Відповідач ) із позовом про зобовязання зробити перерахунок за спожиту електроенергію студентським гуртожитком за 2012-2014 роки у розмірі 54164,44 грн. посилаючись на те, що між сторонами у справі 21.12.2007 р. був укладений договір № 2593 на постачання електричної енергії.( далі Договір)

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 10.03.2011 р. № 343. внесені зміни до порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню та населеним пунктам а саме встановлений окремий тариф на електричну енергію, що відпускається гуртожиткам.

Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з приводу перегляду тарифів на електричну енергію з посиланням на п.п. 5,1 та 5,2 Правил користування електричної енергією, Постанову Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1991 р., якими, як зазначає позивач, визначено, що основним документом, що регулює взаємовідносини сторін ( юридичних осіб) є договір.

Розділом V Договору визначено, що місцем поставки послуги постачання електроенергії окремо визначено і гуртожиток Інституту.

У якості підтвердження суми позову позивачем надані розрахунки за постачання сплати електроенергію гуртожитку за період 2012-2016 р.р.

На підставі викладеного позивача просить позов задовольнити.

Відповідач з вимогами не згоден взагалі, про що зазначив у відзиві на позов.

В засіданні суду 04.04.2016р. Відповідачем надано заява про залишення позову без розгляду з тих підстав, що Інститут є структурним підрозділом Університету, не є юридичною особою і тому не може самостійно подавати до господарського суду позови від імені Університету.

Заява мотивована з посиланням на приписи ст. 21 ГПК України та п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р.

Розглянувши вказану заяву, матеріали справи, вислухавши представників сторін щодо заяви, проаналізувавши приписи законодавства, що регулює питання залишення позову без розгляду, господарський суд відхиляє її за таких підстав.

За ст.ст. 1, 21 ГПК України сторонами у судовому процесі можуть бути підприємства, установи, організації, інші юридичні особи.

За п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., із змінами, відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу, наприклад: "Стягнути з підприємства "А" в особі його відокремленого підрозділу - філії № 1 на користь організації "Б" в особі її Н-ської філії таку-то суму".

Якщо відокремлений підрозділ уповноважений звертатися до господарського суду з позовом від імені юридичної особи, то таке ж право має прокурор за місцезнаходженням цього підрозділу.

Необхідно також враховувати, що саме лише зазначення в установчих документах чи положенні про наявність у відокремленого підрозділу права представляти юридичну особу в суді (господарському суді) не свідчить про надання такому підрозділові відповідних повноважень та визначення їх кола.

У разі коли позов подано за місцем знаходження відокремленого підрозділу юридичної особи і судом з'ясовано відсутність у такого підрозділу повноважень щодо представництва юридичної особи, справа згідно з частиною першою статті 17 ГПК підлягає передачі за відповідною територіальною підсудністю за місцезнаходженням юридичної особи. А якщо в межах територіальної підсудності даного господарського суду знаходиться інший відокремлений підрозділ юридичної особи, уповноважений представляти останнього в господарському суді, то суд залучає такий підрозділ до участі у справі на підставі та в порядку, передбаченому частиною першою статті 24 ГПК.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 04.04.2016 р. Університет є юридичною особою.

Як свідчить зміст довіреності від 29.03.2013 р. виданої Університетом Інституту в особі директора ОСОБА_1, йому надаються повноваження представляти від імені Університету інтереси Інституту в судах всіх інстанції з усіх питань, з усіма правами, які надані законом позивачеві у тому числі предявляти позови та виконувати всі дії надані законом як стороні у справі.

Згідно п.1.6 Положення про Інститут, Інститут може за довіреністю від Університету бути позивачем та відповідачем суді.

З огляду на приведене господарський суд вважає, що директор Інституту ОСОБА_1 мав право на підпис та предявлення даного позову до господарського суду Одеської області.

В засідання суду оголошено перерви з 04 по 25 квітня 2016 р. та з 25 квітня по 13 травня 2016 р. за правилами ст. 77 ГПК України

В засідання суду 13 травня 2016р. у присутності представників обох сторін за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як випливає з матеріалів справи, у справі йдеться про зобовязання відповідача зробити перерахунок за спожиту електроенергію студентським гуртожитком за 2012-2014 роки у розмірі 54164,44 грн. з тих підстав, що відповідач відмовив у цьому позивачеві посилаючись на п.п. 5.1 та 5.2 Правила користування електричної енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1991 р., якими визначено, що основним документом, що регулює взаємовідносини сторін (юридичних осіб) є договір.

У якості підтвердження суми позову позивачем надані розрахунки за постачання сплати електроенергію гуртожитку за період 2012-2013 р.р.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справ, між сторонами у справі 21.12.2007р. був укладений вищевказаний Договір за яким відповідач продає електроенергію позивачеві для забезпечення потреб електроустановок Позивача (Споживача) з приєднаною потужністю, величини якої по площадкам вимірювання та точках продажу, визначених додатком № 2 до Договору.

За додатком № 2 до Договору площадкам вимірювання та точками продажу є учбовий корпус, столова та гуртожиток по вул. 25-ї Чапаївської дивізії, 4 в м. Одесі.

За п.9.4 Договору Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2008 року. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Доказів припинення дії Договору або перегляду його умов сторонами не надано. Отже цей договір є діючим.

Крім того, доказів оспорювання чи визнання вказаного Договору недійним повністю або частково сторонами у справі не надано. Відтак вказаний Договір є дійсним.

За змістом Договору ним регулюються питання постачання електроенергії відповідачеві, узгодження договірних величин їх оплата та інші умови постачання електроенергії на обєкти відповідача.

Таким чином, всі питання щодо постачання електроенергії, узгодження договірних величин їх оплата врегульовані вказаним Договором.

20.08.2015 р. сторони уклали додаткову угоду у якій погодили, що до обєкту вул. 25- Чапаївської дивізії, 4 в м. Одесі застосовується тарифна група „ гуртожитки.

Жодних зауважень сторонами у додатковій угоді не зазначено.

Доказів оспорювання чи визнання вказаної додаткової угоди недійною повністю або частково сторонами у справі не надано, і отже, вона є чинною.

Таким чином, Сторони у справі вказаною додатковою угодою одностайно погодили застосування тарифів на вказаний гуртожиток.

Відповідно до п.п.5.1, 5.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України N 28 від 31.07.96р., із наступним змінами, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за N 417/1442, (далі Правила) -

5.1. Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача. Абзац третій пункту 5.1 в редакції Постанови НКРЕ N 105 ( z0304-10 ) від 04.02.2010 \

5.2. При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3).

Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

За п. 5.5 цих Правил, Договір про постачання електричної енергії містить такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей:

1) найменування постачальника електричної енергії та споживача;

2) місце і дату укладення Договору про постачання електричної енергії;

3) договірні величини споживання електричної енергії, договірні величини споживання електричної потужності (помісячно);

4) величини дозволеної та приєднаної потужності;

5) клас напруги споживача за точкою продажу, порядок застосування тарифів на електричну енергію, що використовується на потреби струмоприймачів різних тарифних груп тощо;

6) режим роботи електроустановки споживача. У разі укладення одного договору про постачання електричної енергії за двома або більше об'єктами споживача значення величин дозволеної та приєднаної потужності, режим роботи електроустановок споживача визначаються за кожним з об'єктів споживача;

Підпункт 6 пункту 5.5 в редакції Постанови НКРЕ № 105 від 04.02.2010\

7) значення показників якості електричної енергії (ПЯЕ);

8) узгоджений рівень надійності електропостачання (за категорією надійності);

9) порядок обліку перетікання реактивної електричної енергії, порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії (у разі приєднання електроустановок споживача безпосередньо до мереж постачальника електричної енергії за регульованим тарифом);

10) режими постачання, розрахунковий облік споживання електричної енергії та величини потужності, контролю показників якості електричної енергії, порядок розрахунків за спожиту електричну енергію;

11) порядок погодження, встановлення, перегляду та коригування договірних величин;

12) заходи з підтримання стійкості енергосистеми, порядок введення обмежень та відключень при дефіциті енергії та потужності в енергосистемі;

13) відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування;

14) зобов'язання сторін у разі порушення договірних величин;

15) порядок зняття показів розрахункових засобів обліку, порядок надання та підтвердження інформації щодо даних розрахункового обліку електричної енергії, порядок та строки проведення розрахунків;

Підпункт 15 пункту 5.5 в редакції Постанови НКРЕ № 105 від 04.02.2010\

16) строк дії договору;

17) умови та порядок розірвання договору;

18) місцезнаходження, банківські реквізити сторін.

З приведеного випливає, що порядок застосування тарифів на електричну енергію встановлюється у Договорі.

Додатками №№ 2, 3, 7, 10 до Договору передбачено, що до складу обєктів споживача входить вказаний гуртожиток позивача.

З приведеного, на думку суду чітко випливає, що сторони беззаперечно, як у вказаному Договорі так і у додаткових угодах до нього, погодили порядок застосування тарифів на електричну енергію, яку споживає вказаний гуртожиток.

З приведених обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Крім наведеного суд зазначає, що Постанови Національна комісія регулювання електроенергетики України від 17.03.2011р. N 343 „Про зміну тарифів на електричну енергію, що відпускається населенню і населеним пунктам, та затвердження Змін до Порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам та від 10.03.1999р. N 309 (у редакції постанови НКРЕ від 17.03.2011 N343) про Зміни до Порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам, на які посилається відповідач у відзиві на позов, втратили в чинність на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 496 від 23.04.2012р.

Таким чином вказані постанови НКРЕ суд до уваги не приймає.

Керуючись ст. ст. 32,33,43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 18 травня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук