УХВАЛА

25.05.2016Справа № 910/21567/15

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь»

На дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного

управління юстиції у м. Києві

у справі за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Мєкас інвестментс

Л.В."

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь"

про стягнення 217 560,76 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін

Від позивача не з'явився

Від відповідача Гавріш Н.С. - по дов. №б/н від 11.04.2016р.

Від ВДВС не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі № 910/21567/15 позовні вимоги ПІІ "Мєкас інвестментс Л.В." задоволено повністю, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" 87 332 грн. 00 коп. суми боргу, 2459 грн. 84 коп. 3 % річних, 16 702 грн. 21 коп. інфляційних втрат, штраф в розмірі 9 533 грн. 20 коп. пеню в розмірі 33 074 грн. 95 коп., 5 000 грн. 00 коп. витрат позивача на послуги адвоката, 2 982 грн. 05 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2015 у справі № 910/21567/15 залишено без змін.

08.02.2016 видано наказ про примусове виконання рішення у справі № 910/21567/15.

01.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Солонь" (боржник) звернулось до господарського суду міста Києва із скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, у якій скаржник просить визнати дії державного виконавця з прийняття постанови про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" від 21.03.2016 року в розмірі 15 708, 42 гривні незаконними; скасувати постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" від 21.03.2016 року в розмірі 15 708, 42 гривні; визнати бездіяльність державного виконавця з приводу відсутності розгляду заяви про зупинення виконавчого провадження, поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Солонь" 14.03.2016 року незаконною.

Скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Солонь" передано для розгляду судді Т.Ю. Трофименко.

Відповідно до ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь " на дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві була призначена до розгляду на 25.04.2016р.

В судове засідання 25.04.2016р. представник позивача та ВДВС не з"явилися, вимог ухвали не виконали.

13.04.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" до суду надійшла заява про доповнення до заяви про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та визнання дій державного виконавця незаконними та приєднання їх до матеріалів справи.

Відповідно до даної заяви заявник просить додатково:

Скасувати постанову державного виконавця від 22.02.2016р. про накладення арешту на все майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь".

Скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в межах суми звернення стягнення 172 992, 67 грн. від 21.03.2016р.

Визнати дії державного виконавця з прийняття постанови виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в межах суми звернення стягнення 172 992, 67 грн. від 21.03.2016р. незаконними.

Суд, розглянувши дані доповнення приходить до висновку про те, що вони не підлягають прийняттю до спільного розгляду з попередньою скаргою, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу не передбачено право скаржника в рамках оскарження однієї постанови додатково заявляти о скарження нових постанов ВДВС.

Оскільки представники позивача та ВДВС в судове засідання не з'явилися, суд визнав за доцільне розгляд скарги відкласти на 25.05.2016р.

Ухвалою від 25.04.2016р. про відкладення розгляду справи суд зобов'язав відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві надати суду:

письмові пояснення на подану скаргу;

оригінали документів виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду міста Києва № 910/21567/15 від 08.02.2016 для огляду в судовому засіданні та належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи.

Представник скаржника в судовому засіданні 25.05.2016р. подану скаргу підтримав в повному обсязі.

Представники стягувача та ВДВС повторно не з'явились у судове засідання 25.05.2016 р., про причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимог ухвал суду не виконали.

Відповідно до ч. 2 статті 1212 ГПК України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду скарги на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представників вищезазначених учасників судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та скарги, Господарський суд міста Києва, встановив:

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, за умовами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначає, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно ст. 17 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема судових наказів.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При розгляді скарги судом встановлено, що 22.02.2016р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві за заявлю стягувача відкрито виконавче провадження по виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.02.2016р. №910/21567/16. Даною постановою боржнику надано строк добровільно виконати рішення суду у строк до 29.02.2016р.

21.03.2016р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві винесена постанова про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонь» в сумі 15 708, 42 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Солонь" (боржник) звернулось до господарського суду міста Києва із скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, у якій скаржник просить визнати дії державного виконавця з прийняття постанови про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" від 21.03.2016 року в розмірі 15 708, 42 гривні незаконними; скасувати постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" від 21.03.2016 року в розмірі 15 708, 42 гривні; визнати бездіяльність державного виконавця з приводу відсутності розгляду заяви про зупинення виконавчого провадження, поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Солонь" 14.03.2016 року незаконною.

Скарга обґрунтована тим, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 24.06.2014 р. винесена з порушенням вимог ст. ст. 28, 41, 43, 45 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим дії державного виконавця підлягають визнанню неправомірними, а постанова - скасуванню.

При розгляді скарги судом встановлено, що боржником в період з 28.10.2015р. по 09.03.2016р. було перераховано на рахунок стягувача 87 332 грн. 00 коп.

21.03.2016р. боржник перерахував 6 000 грн. на рахунок ВДВС.

З огляду на викладене суд встановив, що до відкриття виконавчого провадження боржник сплатив частину боргу.

ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві не надало належних доказів вчинення будь - яких виконавчих дій по виконанню наказу Господарського суду міста Києва 910/21567/15 від 08.02.2015р.

Розглянувши подану скаржником скаргу на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, господарський суд дійшов висновку про її обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадової особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (ст. 19. Закону України "Про виконавче провадження").

За приписами статті 20 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З наданих письмових пояснень боржника та довідки про надходження коштів на виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/21567/15) вбачається, що боржником самостійно частково оплачено заборгованість.

При цьому, жодних виконавчих дій ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві не здійснювалось з моменту відкриття 22.02.2016р. виконавчого провадження. ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві жодного належного та допустимого доказу і пояснення на спростування зазначених обставин суду не надав, копій матеріалів спірного виконавчого провадження суду не представив, вимог ухвал суду в даній справі не виконав.

Господарський суд зауважує, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 р. № 924/205/13-г та від 06.07.2015 р. № 6-785цс15.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У відповідності до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.03 р. № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 1212 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 24824 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження"), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його.

Враховуючи вищенаведене, оскільки Відділ державної виконавчої служби Печерського РУЮ у м. Києві не надав суду належних доказів здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням ВП №50235398 то господарський суд визнає неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського кого районного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 21.03.2016. про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 15 708,42 грн., та визнає недійсною дану постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

У Х В А Л И В:

Задовольнити скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві.з прийняття постанови про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" від 21.03.2016 року в розмірі 15 708, 42 гривні незаконними.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві. про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солонь" від 21.03.2016 року в розмірі 15 708, 42 гривні.

Визнати бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві з приводу відсутності розгляду заяви про зупинення виконавчого провадження, поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Солонь" 14.03.2016 року незаконною.

СуддяТ.Ю. Трофименко