РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016Справа №910/5317/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»

до Аграрного фонду

про стягнення заборгованості у розмірі 750 000,79 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Пронін О.А. (довіреність № 16-02/16 від 29.12.2015);

від відповідача: Делявська Г.М. (довіреність № 520 від 06.10.2015),

В С Т А Н О В И В:

24.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (далі - позивач) до Аграрного фонду (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 750 000,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 06.12.2013 між ним та відповідачем був укладений біржовий контракт Аграрної біржі № 1281АБ/1211 (далі - біржовий контракт), згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався передати у власність позивача товар, а позивач прийняти і оплатити вказаний товар вчасно та в повному обсязі.

Позивач зобов'язання з оплати товару перед відповідачем виконав, проте відповідач передав позивачу товар у обсязі, меншому ніж було передбачено умовами біржового контракту та оплачено позивачем.

Вважаючи, що його права порушені позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 717 459,60 грн основного боргу, три проценти річних у розмірі 15 626,86 грн та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 16 914,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 порушено провадження у справі № 910/5317/16 та призначено її розгляд на 20.04.2016.

19.04.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом було задоволено.

20.04.2016 у судовому засіданні представник позивача надав документи, витребувані ухвалою суду від 25.03.2016, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), було відкладено на 11.05.2016.

10.05.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надішли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що вважає обов'язок відповідача повернути суми попередньої оплати грошовим зобов'язанням, тому його вимоги про стягнення трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, є обґрунтованими.

11.05.2016 від представника відповідача через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, зазначив, що обов'язок повернути суму попередньої оплати за біржовим контрактом не є грошовим зобов'язанням в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнав, проти задоволення інших позовних вимог заперечував.

В судовому засіданні 11.05.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

06.12.2013 між публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» (далі - позивач або покупець) та Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд (далі - відповідач або продавець) був укладений біржовий контракт Аграрної біржі № 1281АБ/1211 (далі - біржовий контракт), згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався передати у власність позивача товар, вказаний у цьому контракті, а позивач зобов'язувався прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим контрактом.

Відповідно до п. 2.3 біржового контракту загальна ціна товару, що продається згідно цього контракту, встановлюється сторонами згідно специфікації № 1 від 06.12.2013 до контракту.

Згідно з п. 3 специфікації № 1 від 06.12.2013, що є додатком до біржового контракту Аграрної біржі № 1281АБ/1211 від 06.12.2013, загальна ціна товару, що продається згідно цього контракту, встановлюється сторонами: 171 892 164,64 грн без ПДВ, крім того ПДВ 34 378 433,06 грн, загалом разом з ПДВ 206 270 597,70 грн.

18.12.2014 сторонами був укладений додатковий договір № 2 до біржового контракту Аграрної біржі № 1281АБ/1211 від 06.12.2013, згідно з умовами якого сторонами було погоджено викласти п. 3 специфікації № 1 від 06.12.2013 до біржового контракту в наступній редакції: «Загальна ціна товару, що продається згідно цього контракту, встановлюється сторонами: 171 561 544,59 грн без ПДВ, крім того ПДВ 34 312 308,92 грн, загалом разом з ПДВ 205 873 853,51 грн».

Пунктом 3.1 біржового контракту передбачено, що покупець повинен протягом 5 (п'яти) календарних днів, після укладення та реєстрації біржового контракту на Аграрній біржі, сплатити за товар до моменту його передання продавцем.

Продавець протягом трьох робочих днів з моменту отримання на свій рахунок грошової суми, визначеної п. 2.3 цього контракту, передає покупцю: дозвіл на переоформлення товару; довіреність на переоформлення товару; складський документ; картку аналізу зерна або посвідчення (п. 4.2 біржового контракту).

Відповідно до п. 4.3 біржового контракту сторони підтверджують передання та приймання товару шляхом складання акту приймання-передачі, кожен екземпляр якого повинен бути підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою сторін.

Позивач, на виконання умов біржового контракту, здійснив попередню оплату товару в розмірі 206 012 987,70 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від 06.12.2013 та 27.12.2013, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідач, в свою чергу, передав позивачу товар загальною вартістю 205 295 528,09 грн, що підтверджується актами передачі-приймання за період з 24.12.2013 по 17.09.2015.

Таким чином, відповідач передав позивачу товар у обсязі, меншому ніж було передбачено умовами біржового контракту та оплачено позивачем, а вартість непереданого відповідачем позивачу товару становить 717 459,61 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогами № 02/1226 від 09.06.2015, № 02-01/89 від 18.01.2016 в яких просив відповідача сплатити заборгованість по біржовому контракту протягом семи днів з моменту отримання вимоги.

У відповідь на вищевказані вимоги відповідач направив позивачу лист 40-07/66 від 28.01.2016, в якому повідомив, що заборгованість за біржовим контрактом, що утворилась у зв'язку з недопоставкою товару, на даний час не може бути погашена, оскільки видатки розпорядникам бюджетних коштів за відсутності затверджених в установленому порядку паспортів бюджетних програм органами казначейства України не здійснюються.

Так, відповідач товар загальною вартістю 717 459,61 грн позивачу не передав та грошові кошти у вказаному розмірі позивачу не повернув.

Вважаючи, що його права порушені позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 717 459,60 грн основного боргу, три проценти річних у розмірі 15 626,86 грн та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 16 914,33 грн.

Дослідивши умови укладеного сторонами біржового контракту, суд дійшов висновку про те, що даний контракт за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 263 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.

Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 7.1 біржового контракту порушенням контракту є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього контракту.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

Також частиною 3 ст. 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що вартість оплаченого позивачем і не переданого йому товару становить 717 459,61 грн.

Відповідач документів, що підтверджують передання позивачу товару загальною вартістю 717 459,61 грн або повернення позивачу грошових коштів у вказаному розмірі, суду не надав.

Крім того, у судовому засіданні 11.05.2016 представник відповідача визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, про що зазначено в протоколі судового засідання.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відповідач, зокрема, має право визнати позов повністю або частково.

Згідно з ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дослідивши обставини справи та документи, долучені до матеріалів справи на їх підтвердження, суд встановив, що дії відповідача не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Отже вимога позивача про стягнення з відповідач основного боргу в розмірі 717 459,60 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 15 626,86 грн та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі, 16 914,33 грн.

У письмових поясненнях, поданих представником позивача 10.05.2016, обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначив, що вважає обов'язок відповідача повернути суму попередньої оплати грошовим зобов'язанням, оскільки за змістом ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання. У зв'язку з цим вимоги про стягнення трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, вважав обґрунтованими.

В свою чергу, у відзиві на позовну заяву, подану представником відповідача 11.05.2016, відповідач, зокрема, зазначив, що ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за прострочення виконання саме грошового зобов'язання. Водночас, стягнення з відповідача попередньої оплати за біржовим контрактом не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

Щодо викладений доводів сторін суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

На суму ж попередньої оплати, як передбачено ч. 3 ст. 693 ЦК України, нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 по справі № 3-90гс14).

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 15 626,86 грн та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 16 914,33 грн задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 ГПК України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача задоволені судом частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 10 761,90 грн. В іншій частині судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» задовольнити частково.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1, ідентифікаційний код 33642855) на користь публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1, ідентифікаційний код 38926880) 717 459,60 грн (сімсот сімнадцять тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять грн 60 коп.) основного боргу; судовий збір у розмірі 10 761,90 грн (десять тисяч сімсот шістдесят одна грн 90 коп.).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.05.2016.

Суддя Я.А. Карабань