ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 р. Справа № 917/491/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", 84306, Донецька область, м.Краматорськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карботехпром", 39600, Полтавська область, м.Кременчук, вул.Ярмаркова, 9

про стягнення грошових коштів у сумі 89 899,88 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 89899,88 грн. перерахованої передоплати за договором на поставку продукції № 15/803 від 16.09.2014 р.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку представника у засідання не забезпечив. Ухвала суду від 24.03.2016 р. про порушення провадження у справі направлялася відповідачу за адресою, вказаною у позові та повернулася до суду з відміткою поштової установи: За закінченням терміну зберігання.

Відомості про державну реєстрацію відповідача підтверджуються даними, що містяться на веб-сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб підприємців.

Таким чином, відповідно до пп. 3.5.10 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідач вважається належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання та про покладені на нього обов'язки.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

16.09.2014р. між сторонами було укладено договір №15/803 (далі - Договір, а.с. - 7-10), згідно умов якого постачальник (відповідач) передає у власність покупцю (позивачу), позивач приймає і оплачує товар (продукцію), загальну кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру і загальна ціна, виробник якої визначені сторонами у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (п. 1.1 Договору).

Як зазначає позивач, до вказаного договору сторонами було підписано специфікацію №2 на постачання продукції на загальну суму 218 499,72 грн. з урахуванням ПДВ (а.с. - 11).

Згідно умов вказаної специфікації (п.2) сторони обумовили, що поставка продукції буде здійснюватися у грудні 2014р. упродовж 5 календарних днів з дати подання заявки покупця, підписаної начальником ВМТЗ або особою, що його заміняє (п. 2 Специфікації в редакції додаткової угоди до договору № 3 від 19.01.2015 р.).

На виконання умов специфікації позивач листом №15/10-1/2312 від 23.12.2014р., направленим 24.12.2014р. на електронну пошту відповідача, вказану у п.15 договору, запропонував відповідачеві поставити позивачу вугілля донецьке марки А (навуглеражуватель А 0,5-3) у кількості 29 тн. Оригінал вказаного листа був направлений позивачем на адресу відповідача 16.01.2015р. кур'єрською службою доставки та отриманий останнім 20.01.2015р. (докази отримання відповідачем а.с. - 12-16).

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до умов п.4 специфікації позивач платіжними дорученнями №801804227 від 30.01.2015р., №18 від 02.02.2015р., №3054 від 03.02.2015р. здійснив на ко ристь відповідача попередню оплату 20 тон. вугілля у сумі 89 899,88 грн. з урахуванням ПДВ.

Однак, як зазначає позивач, незважаючи на подання позивачем відповідачеві заявки та перерахування на поточний рахунок останнього передоплати, продукція, вказана в заявці, відповідачем на адресу позивача поставлена не була.

За даними позивача, він 29.01.2016р. направив на адресу відповідача претензію №17/102-165, в якій вимагав від останнього упродовж 10 днів з дати її отримання повернути на поточний рахунок позивача, вказаний у договорі, суму перерахованої передоплати за продукцію. До теперішнього часу відповідь на вказану претензію від відповідача на адресу позивача не надходила, грошові кошти, перераховані у якості передоплати, відповідачем не повернуті.

Таким чином, враховуючи, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань, поставку товару не здійснював, кошти в сумі 89899,88 грн на вимогу позивача не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 89899,88 грн. попередньої оплати.

При винесенні рішення, суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Правова природа договору поставки визначена частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до пункту 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначено вище, позивач згідно платіжних доручень №801804227 від 30.01.2015р., №18 від 02.02.2015р., №3054 від 03.02.2015р. здійснив на користь відповідача попередню оплату 20 тон. вугілля у сумі 89 899,88 грн. з урахуванням ПДВ. Таким чином, суд встановив, що за даними позивача, відповідач гроші отримав, однак поставку товару у відповідності з умовами договору не здійснив, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем на суму 89899,88 грн. Відповідач дані обставини не спростував, докази, які б свідчили про поставку товару на вказану суму чи повернення коштів суду не надав.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 89899,88 грн. попередньої оплати за товар підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому суд дійшов висновку щодо їх задоволення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. Відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних доказів, що спростовували б факт наявності заборгованості чи її розмір, не надав.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, 75 ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карботехпром" (39600, Полтавська область, м.Кременчук, вул.Ярмаркова, 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м.Краматорськ, ) - 89899,88 грн. заборгованості та 1378,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.05.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя