ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016 року Справа № 904/2643/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Березкіна О.В., Чус О.В.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 представник, довіреність №22 від 01.02.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/2643/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод", м.Донецьк

до Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського", м.Дніпропетровськ

про стягнення 1080126,33 грн.

та

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського", м.Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод", м.Донецьк

про стягнення 152767,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/2643/14 (головуючий колегії ОСОБА_2, судді: Суховаров А.В., Загинайко Т.В.) відмовлено в задоволенні позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" до Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" про стягнення 1080126,33 грн.

Зустрічний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" 142007,03 грн. основного боргу, 1645,73 грн. три проценти річних, 9114,68 грн. інфляційних втрат, 3055,35 грн. судового збору.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що оскільки за первісним позовом позивачем не доведено, що поставлений відповідачем товар не відповідав вимогам щодо якості, які були встановлені договором, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача за первісним позовом збитків в сумі 976337,86 грн., які полягають у витратах, здійснених у зв'язку з переробкою продукції, яка за результатами переробки виявилась неналежної якості, та штрафу у сумі 103788,47 грн. за поставку товару неналежної якості. За зустрічним позовом господарським судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом доведено шляхом надання належних доказів допущення порушення позивачем за первісним позовом строків здійснення розрахунків за договором, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 142007,03 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При ухваленні рішення суд керувався нормами ст.ст. 525, 526, 538, 610, 625, 673 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 268 Господарського кодексу України тощо.

ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" (позивач за первісним позовом), не погодившись з рішенням господарського суду подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення прийнято на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/2643/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" до ПАТ "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" про стягнення 1080126,33 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач за первісним позовом зазначає, що відповідно до умов договору поставки постачальник здійснив на адресу покупця поставку продукції - квадратної заготовки, якісні та кількісні характеристики якої були визначені положеннями Специфікацій, а покупець прийняв, оплатив та використав за призначенням поставлений товар. Вказує, що в процесі обробки квадратної заготовки, саме прокатки заготовки на певні сортові профілі було виявлено дефекти поверхні сталеплавильного походження. Зазначає, що відповідно до Інструкції №П-7 були складені відповідні акти про скриті недоліки по трьом партіям поставленої продукції, які підтверджують, що дефекти відносяться до "дефектів поверхні, обумовлених якістю злитка та литої заготовки" та відповідно мають сталеплавильне походження. Скаржник вважає помилковим висновок експерта та господарського суду про те, що позивач при прийомці поставленої заготовки міг виявити наявні в ній дефекти. Не погоджується і з висновком суду, що квадратна заготовка, поставлена відповідачем позивачу згідно специфікації №11,13,15,17 до договору, за якістю відповідає технічним умовам ТУ У 14-2-1230-99, оскільки вважає, що цей висновок прийнятий в порушення приписів ст.82 ГПК України та ст.ст. 1, 2, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення". Зі своєї сторони позивач вважає, що відповідач порушив умови щодо якості квадратної заготовки, а саме п.2.2.2. ТУ У 14-2-1230-99, у зв'язку з наявності в поставленому товарі відбитків, рябизни, розкатів пузирів та забруднень, глибиною, що виводить розміри заготовки за межі мінусових відхилень. Скаржник вказує, що експерт у відповідному висновку та господарський суд в своєму рішенні не звернули увагу, що відповідно до протоколу №16 від 24.07.2013р., №31 від 01.10.2013р., №39 від 22.11.2013р., №40 від 22.11.2013р., №47 від 31.12.2013р. в прокаті позивача знайдені "зашиті газові пузирі", які могли з'явитися тільки в разі наявності даних дефектів у заготовці, експерт в своєму висновку зазначає лише протокол №47 від 31.12.2015р., а вищезазначений дефект вказує на те, що поставлений відповідачем товар не відповідав вимогам якості, а саме п.2.2.2. ТУ У 14-2-1230-99. Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 224, 231, 269 Господарського кодексу України, позивач вважає, що відповідачем за первісним позовом порушено умови договору та стверджує, що внаслідок поставки йому відповідачем неякісного товару (заготовки) він поніс збитки, які полягають у витратах, здійснених у зв'язку з переробкою продукції, а крім того у нього є право нарахувати штраф у розмірі 20% від вартості товару.

ПАТ "Євраз - ДМЗ ім. Петровського" (відповідач за первісним позовом) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача за первісним позовом та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/2643/14 без змін.

Відповідач за первісним позовом зазначає, що відповідно до Державного стандарту України 2658-94 "Прокат чорних металів" до дефектів поверхні прокату належить: розкачаний (розкований) пузир (п.1.4. Стандарту), прокатна плена (п.2.4.), закат (п.2.11), відбитки (п.2.18), рябизна (п.2.24.), розкачане (розковане) забруднення (п.1.1.), зливкова плена (п.1.8.). Про те, що квадратна заготовка може мати дефекти поверхні позивач був обізнаний в момент укладення договору. Згідно з абзацом другим п.2.2.2. ТУ У 14-2-1230-99, на поверхні заготовки допускаються дрібні відбитки, рябизна, розкачані пузирі і забруднення глибиною, що не виводить розміри заготовки за межі мінусових відхилень, закати глибиною не більше 2 мм, а також прокатна плена площею не більше 0,5 см2 для заготівлі зі стороною квадрата менше 200 мм, не більше 1,5 см2 - зі стороною квадрата 200 мм і більше. У зв'язку з цим, при прийманні товару від відповідача та до моменту його передачі у виробництво, позивач зобов'язаний був здійснити зовнішній огляд поставленого товару на предмет наявності дефектів поверхні, що перевищують допустимі технічними умовами показники. Звертає відповідач увагу і на те, що акти та протоколи, на які посилається позивач, не містять в собі висновків про те, що позивачем виявлено "зашиті газові пузирі". Стверджує, що квадратна заготовка, поставлена постачальником покупцеві згідно специфікацій №№ 11, 13, 15, 17 до договору, за якістю відповідає технічним умовам ТУ У 14-2-1230-99, тобто умовам договору №PV128-12/НОМЕР_1 від 02.08.2012р. та звертає увагу, що ГОСТ та ДСТУ встановлюються вимоги саме до продукції позивача, а не до товару, поставленого відповідачем. Вважає, що твердження позивача про те, що виявлені дефекти за глибиною виводить розміри заготовки за межі мінусових відхилень не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються висновком експерта. Відповідач за первісним позовом вважає, що ним не порушено договірні зобов'язання, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з нього збитків та штрафу.

У судовому засіданні 25.04.2016р. оголошувалась перерва до 16.05.2016р.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання 16.05.2016р. не з'явився, електронною поштою надійшло клопотання від ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю явки представника позивача. Клопотання обґрунтоване поновленням бойових дій в донецькому напрямку, а також тимчасовим зачиненням пунктів пропуску через зону зіткнення, небезпекою направлення уповноваженого представника до суду.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Як встановлено з матеріалів справи, представник позивача приймав участь в судовому засіданні 25.04.2016р., надавав пояснення та підтримав доводи своєї апеляційної скарги. У клопотанні позивача від 16.05.2016р. про відкладення розгляду справи не зазначається про наявність у позивача нових пояснень та доказів, які не надавались суду першої інстанції та підлягають обовязковому дослідженню судом апеляційної інстанції. Терміни, за яких позивач матиме змогу зявитись в судове засідання, ним у клопотанні не визначені.

За вказаних обставин колегія суддів відмовляє в клопотанні ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" про відкладення розгляду справи, враховуючи, що неявка представника позивача не перешкоджає дослідженню та оцінці наявних матеріалів справи, повнота яких дозволяє визначитись відносно законності оскарженого рішення суду, вважає можливим розгляд апеляційної скарги по суті в цьому судовому засіданні, в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 16.05.2016р. заявив суду клопотання про зміну назви з публічного акціонерного товариства "Євраз Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на приватне акціонерне товариство.

У судовому засіданні 16.05.2016р. судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Донецьксталь" - металургійний завод" (Покупець) укладено договір поставки №PV128-12/НОМЕР_1 від 02.08.2012р., з урахуванням протоколів розбіжностей від 02.08.2012р. та від 03.09.2012р., за умовами якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупцю металопродукцію (товар), а Покупець зобов'язався прийняти у власність та оплатити товар за передбаченими цим договором умовами. Номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна і вартість товару узгоджуються сторонами в Специфікаціях (Додатках), які після їх підписання є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.1.2. Договору, позивачем та відповідачем були укладені, зокрема, Специфікації №11 від 03.07.2013, №13 від 07.08.2013, №15 від 04.09.2013, №17 від 09.10.2013, предметом яких є поставка квадратної заготовки по ТУ У 14-2-1230-99, загальною вартістю 68504592,00 грн.

На виконання укладеного Договору та Специфікацій №№11, 13, 15, 17 відповідач поставив позивачу ОСОБА_3, вартість якого разом з залізничним тарифом склала 19233333,50 грн., що підтверджується актами прийому-передачі продукції (а.с. 120-135 т.1), які підписані позивачем та відповідачем, без будь-яких зауважень, виставленими відповідачем рахунками на оплату (а.с.21-39 т.1.), та не заперечується останнім.

Разом з поставленим ОСОБА_3 відповідач надав позивачу відповідні сертифікати якості (а.с. 40-119).

В процесі обробки позивачем поставленої відповідачем квадратної заготовки, а саме прокатки заготовки на певні сортові профілі на продукції позивача було виявлено дефекти поверхні сталеплавильного походження.

Про виявлені дефекти сталеплавильного походження та про причини їх утворення сторонами були оформлені відповідні акти, протоколи та дослідження.

Так за першою партією поставки складено: ОСОБА_2 від 24.07.2013р. про скриті недоліки заготовки перерізом 150х150 мм, підписаний представниками сторін; Протокол №16 від 01.08.2013р. металографічного дослідження зразків сортового прокату, проведеного Центральною контрольною лабораторією позивача; Дослідження металу сортового прокату від 05.08.2013р., проведеного Групою забезпечення виробництва металографічними дослідженнями Постачальника; Акт від 10.09.2013р. про скриті недоліки заготовки перерізом 150х150 мм, підписаний представниками сторін; Протокол №28 від 18.09.2013р. металографічного дослідження зразків сортового прокату, проведеного Центральною контрольною лабораторією позивача; Дослідження металу сортового прокату від 23.09.2013р., проведеного Групою забезпечення виробництва металографічними дослідженнями Постачальника; Акт від 25.09.2013р. про скриті недоліки заготовки перерізом 150х150 мм, підписаний представниками Сторін; Протокол №31 від 01.10.2013р. металографічного дослідження зразків сортового прокату, проведеного Центральною контрольною лабораторією позивача; Дослідження металу сортового прокату від 14.10.2013р., проведеного Групою забезпечення виробництва металографічними дослідженнями Постачальника.

За другою партією поставки складено: ОСОБА_2 спільного відбору проб (зразків) від 13.11.2013р., підписаний представниками сторін; Протокол №39 від 22.11.2013р. металографічного дослідження зразків сортового прокату, проведеного Центральною контрольною лабораторією позивача; Протокол № 40 від 22.11.2013р. металографічного дослідження зразків сортового прокату, проведеного Центральною контрольною лабораторією Позивача, Дослідження металу сортового прокату від 22.11.2013р., проведеного Групою забезпечення виробництва металографічними дослідженнями Постачальника.

За третьою партією поставки складено: ОСОБА_2 спільного відбору проб (зразків) від 24.12.2013р., підписаний представниками сторін; Протокол №47 від 31.12.2013р. металографічного дослідження зразків сортового прокату, проведеного Центральною контрольною лабораторією позивача; Дослідження металу сортового прокату від 09.01.2014р., проведеного Групою забезпечення виробництва металографічними дослідженнями Постачальника.

Позивач стверджує, що за вказані недоліки виготовленого ним сортового прокату несе відповідальність відповідач, як постачальник ОСОБА_3, в процесі переробки якого утворились зазначені дефекти, в зв'язку з чим на підставі п.8.10 Договору та норм ст.ст. 22, 673, 1166 Цивільного кодексу України і ст.ст. 269, 231 Господарського кодексу України, просить стягнути з відповідача збитки в сумі 976337,86 грн., які полягають у витратах, здійснених у звязку з переробкою продукції, яка за результатами переробки виявилась неналежної якості, та штраф у сумі 103788,47 грн. за поставку товару неналежної якості.

Розмір збитків розраховується позивачем, як сума затрат на виробництво прокату, виходячи із витрат з перероблення на 1 т готової продукції, за таким розрахунком: 632987,07 грн. (за першою партією товару) + 226532,26 грн. (за другою партією товару) + 116818,53 грн. (за третьою партією товару) = 976337,86 грн. (а.с. 9-12 т.1).

Розмір штрафу розраховується позивачем у розмірі 20% від вартості неякісного товару первісно за таким розрахунком: (355463,64 грн. (за першою партією товару) + 100182,02 грн. (за другою партією товару) + 63296,00 грн. (за третьою партією товару)) х 20%/100% = 103788,47 грн.

Причиною спору є питання чи відповідав товар, що був поставлений позивачу відповідачем за своєю якістю умовам договору, а якщо не відповідав та мав недоліки, то чи були ці недоліки приховані (такі, що не могли бути виявлені в процесі прийняття товару), та які правові наслідки може мати поставка товару такої якості для обох сторін (чи виникає у позивача право на відшкодування за рахунок відповідача понесених збитків та стягнення штрафу).

Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем не доведено, що поставлений відповідачем ОСОБА_3 не відповідав вимогам щодо якості, які були встановлені договором, тому відсутні підстави для стягнення збитків в сумі 976337,86 грн., які полягають у витратах, здійснених у звязку з переробкою продукції, яка за результатами переробки поставленої відповідачем заготовки виявилась неналежної якості, та штрафу у сумі 103788,47 грн. за поставку товару неналежної якості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, виходячи із наступного.

Частиною першою статті 673 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобовязаний передати покупцеві товар, якість якого відповідає договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 268 Господарського кодексу України якість товару, що поставляється, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Номер та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів, згідно з частиною 2 статті 268 Господарського кодексу України, вказуються в договорі.

Згідно з п. 5.1. Договору, якість поставленого ОСОБА_3 має відповідати технічним умовам або стандартам, передбаченим у Специфікаціях (Додатках) до цього Договору і підтверджуватися сертифікатом якості виробника.

Виходячи з умов Специфікацій №11 від 03.07.2013р., №13 від 07.08.2013р., №15 від 04.09.2013р., №17 від 09.10.2013р., товар, що поставляється Покупцю, за якістю повинен відповідати технічним умовам - ТУ У 14-2-1230-99.

Абзацом другим пункту 2.2.2. зазначених вище Технічних умов встановлено, що на поверхні заготовки не повинно бути рванин, передільних та поперечних тріщин; що на поверхні заготовки допускаються дрібні відбитки, рябизна, розкачані пузирі і забруднення, глибиною, що не виводить розміри заготовки за межі мінусових відхилень, закати глибиною не більше 2 мм, а також прокатна плена площею не більше 0,5 см 2 для заготівлі зі стороною квадрата менше 200 мм, не більше 1,5 см 2 - зі стороною квадрата 200 мм і більше.

Пунктом 6.1. та 6.3. Договору сторони встановили, що приймання товару за якістю здійснюється на складі постачальника згідно посвідчення якості і у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. №П-7 з подальшими змінами та доповненнями (надалі Правила приймання за якістю).

Відповідно до пункту 9 Правил приймання за якістю, прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, іспитах, використанні і зберіганні продукції.

Пунктом 14 Правил приймання за якістю встановлено, що приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обовязковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, які засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.п.).

Визначення понять у галузі дефектів поверхні прокату з нелегованих і легованих сталей і сплавів наведені у Державному стандарті України 2658-94 Прокат чорних металів (далі - Стандарт 2658-94). Згідно з п. 1.3. вимоги цього Стандарту чинні для використання в роботі підприємств, що діють на території України.

Відповідно до цього Стандарту до дефектів поверхні прокату належить: розкачаний (розкований) пузир (п.1.4. Стандарту), прокатна плена (п. 2.4 Стандарту), закат (п.2.11. Стандарту), відбитки (п. 2.18. Стандарту), рябизна (п. 2.24. Стандарту), розкачане (розковано забруднення (п. 1.1 Стандарту), зливкова плена (п. 1.8. Стандарту).

Пунктом 5.4. зазначених ТУ У 14-2-1230-99 встановлено, що якість поверхні перевіряють шляхом огляду без використання збільшувальних приборів. Глибину залягання дефектів визначають контрольною зачисткою заготовки на контрольованій ділянці та виміром штангенглибиноміром по ГОСТ 162 та іншими вимірювальними приборами відповідної точності.

Таким чином, наявність дефектів на поверхні металевої заготівки перевіряється шляхом огляду без використання збільшувальних приборів, а глибина виявлених дефектів визначається методом зачистки заготовки із подальшим їх вимірюванням. Такі дефекти не відносяться до прихованих дефектів, оскільки можуть бути виявлені на поставленому товарі (квадратній заготовці) постачальника безпосередньо в момент його прийняття.

В матеріалах справи містяться ОСОБА_2 прийому-передачі продукції (а.с. 120-135 т.1), із яких вбачається, що за результатами приймання спірного продукції в момент її прийняття, позивачем (Покупцем) не заявлялись відповідачу (Постачальнику) претензії з якості товару, поставленого згідно специфікацій №11, №13, №15, №17, до договору, а саме до якості поверхні квадратної заготовки на предмет наявності дефектів у вигляді розкатаних пузирів, прокатної плени, закатів, забруднень чи інших.

Актів про прийняття спірного товару за якістю, згідно з умовами пунктів 6.1. та 6.3. Договору та вимогами Правил приймання за якістю вимогами (Інструкції №П-7), в матеріали даної судової справи сторонами також не надано.

Однак позивач вважає, що відповідач порушив умови щодо якості квадратної заготовки, а саме п.2.2.2. ТУ У 14-2-1230-99, у звязку з наявністю в поставленому товарі відбитків, рябизни, розкатів пузирів та забруднень, глибиною, що виводить розмірі заготовки за межі мінусових відхилень. Також вказує на те, що відповідно до протоколу №16 від 24.07.2016р., №31 від 01.10.2013р., №39 від 22.11.2013р., №40 від 22.11.2013р., №47 від 31.12.2013р. в прокаті позивача знайдені «зашиті газові пузирі», які могли зявитися тільки в разі наявності даних дефектів у заготовці.

Так за результатами лабораторних досліджень зразків із сортового прокату встановлено наступні дефекти:

- розкачані (розковані) пузирі (п. п.1.4 Стандарту 2658-94), які згідно висновку Центральної контрольної лабораторії позивача відносяться до дефектів поверхні, обумовлених якістю злитка і литої заготовки і мали місце на вихідному металі (протокол №16 від 01.08.2013р., протокол №28 від 18.09.2013р., протокол № 31 від 01.10.2013р., протокол № 39 від 22.11.2013р., протокол № 40 від 22.11.2013р., протокол №47 від 31.12.2013р.);

- зливкова плена (п. 1.8 Стандарту 2658-94), які згідно висновку Центральної контрольної лабораторії позивача відносяться до дефектів поверхні, обумовлених якістю злитка і литої заготовки і мали місце на вихідному металі (протокол № 28 від 18.09.2013р.);

- розкачане (розковане) забруднення (п. 1.1 Стандарту 2658 94), які згідно висновку Центральної контрольної лабораторії позивача відносяться до дефектів поверхні, обумовлених якістю злитка і литої заготовки і мали місце на вихідному металі (протокол №28 від 18.09.2013р., №40 від 22.11.2013р.).

Судом першої інстанції у даній справі була призначена судова товарознавча експертиза, проведення якої доручено ТОВ "Український центр судових експертиз"; на вирішення якої поставлені наступні питання: - чи є дефекти, що виявлені позивачем та відповідачем на пробах від сортового продукту позивача, про що складено акти від 24.07.2013р., від 10.09.2013р., від 25.09.2014р., акти про сумісний вибір проб сортового прокату від 13.11.2013р., 24.12.2013р., протоколи металургійного дослідження зразків сортового прокату сталі №16 від 01.08.2013р., №28 від 18.09.2013р., №31 від 01.10.2013р., №39 від 22.11.2013р. №40 від 22.11.2013р., №47 від 31.12.2013р.; дослідження металу сортового прокату від 05.08.2013р., від 23.09.2013р., від 14.10.2013р., від 21.11.2013р., від 09.01.2014р., скритими дефектами квадратної заготовки, поставленої відповідачем позивачу; - чи впливають дефекти поверхні квадратної заготовки відповідача, які передбачені технічними умовами ТУ У 14-2-1230-99, на якість сортового прокату позивача; - чи міг виявити позивач при прийманні від відповідача квадратної заготовки дефекти, які містяться на сортовому прокаті позивача.

Як зазначено у Висновку експерта №2-30/09 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (металів і сплавів), складеному 30.09.2015р. судовим експертом ТОВ "Український центр судових експертиз" ОСОБА_4:

1) З технічної точки зору, допустимі технічними умовами ТУ У14-2-1230-99 окремі розкачані пузирі і розкачані забруднення, глибиною не більше мінусового відхилення (5,0 мм) на розмір заготовки на поверхні і поверхневому шарі квадратної заготовки відповідача, можуть впливати на якість сортового прокату позивача;

2) Позивач при прийманні від відповідача квадратної заготовки, в разі проведення контрольних зачисток на контрольованих ділянках заготовок і вимірювання глибини залягання окремих розкачаних пузирів і розкачаних забруднень, міг виявити їх як дефекти, що проявляться на поверхні і поверхневому шарі сортового прокату позивача;

3) Виявлені обома сторонами по справі на пробах від сортового прокату (продукту) позивача дефекти, про що складено акти від 24.07.2013р., від 10.09.32013р., від 24.09.2013р., акти про сумісний вибір проб сортового прокату від 13.11.2013р., 24.12.2013р., протоколи металургійного дослідження зразків сортового прокату сталі №16 від 01.08.2013р., №28 від 18.09.2013р., №31 від 01.10.2013р., №39 від 22.11.2013р., №40 від 22.11.2013р., №47 від 31.12.2013р., дослідження металу сортового прокату від 05.08.2013р., 23.09.2013р., 14.10.2013р., 21.11.2013р., 09.01.2014р. з технічної точки зору, не є скритими дефектами, оскільки могли бути виявлені в разі проведення передбаченого технічними умовами ТУ У14-2-1230-99 методу контролю глибини залягання їх при прийманні поставлених відповідачем позивачу квадратних заготовок.

У своїх письмових поясненнях суду першої інстанції позивач заперечував щодо правильності наведених вище висновків судового експерту, посилаючись на те, що експертиза проводилась без виїзду експерта на місце знаходження обєкту дослідження, та висновки були зроблені виключно з матеріалів, що знаходились в даній справі, а додаткові матеріали експерт у позивача не запитував. Вважав помилковим висновок судового експерта, що не проведення позивачем контрольної зачистки для перевірки глибини залягання дефектів на заготовці є упущенням позивача при прийманні заготовки. Наголошував на тому, що відповідно до п.5.4. ТУ У 14-2-1230-99, методом зачистки заготовки вимірюється глибина дефектів, а їх наявність перевіряється шляхом огляду без використання збільшувальних приборів.

На підтвердження практики застосування позивачем методу зачистки заготовки при наявності видимих дефектів позивач надав до матеріалів справи низку актів: ОСОБА_2 № 1 від 19.03.2013р., № 2 від 20.03.2013р., №3 від 20.03.2013р., №4 від 20.03.2013р., № 5 від 21.03.2013р. про приймання заготовок виробництва підприємства відповідача.

Як вбачається з цих актів, заготовки відповідача перевірялись на предмет відповідності наданим сертифікатам, кількості штук заготовок, якості клейма, відповідності товарній бірці та підтверджують, що в результаті огляду поверхні заготовок були виявлені плени, тріщини, рваними, глибина залягання дефектів у яких перевищує допустимі норми згідно ТУ У 14-2-1230-99. Однак, як зазначав й сам позивач, ці акти надані як приклад, оскільки складались позивачем відносно поставки партій товару, які не входять до спірної поставки.

За твердженням позивача, відповідно до згаданих вище документів, а саме: протоколу №16 від 01.08.2013р., №31 від 01.10.2013р., №39 від 22.11.2013р., №40 від 22.11.2013р., №47 від 31.12.2015р. - в прокаті позивача знайдені «зашиті газові пузирі», які могли зявитися тільки в разі наявності даних дефектів у заготовці. В свою чергу вищезазначений дефект не може бути виявлений при звичайному огляді заготовки.

Таким чином, позивач вважає помилковим висновок експерта та суду першої інстанції, що позивач при прийомці поставленої заготовки відповідач міг виявити наявні в ній дефекти.

Проте колегія суддів відхиляє такі доводи позивача, з огляду на таке.

Частина 1 статті 41 ГПК України визначає, що для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам (частина 1 статті 42 ГПК України).

За приписами частини 5 і 6 статті 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обовязковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу; відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Стаття 43 ГПК України встановлює, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковими.

Відповідно до частини 2 статті 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті. Обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобовязаний врахувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Пунктами 1 та 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 року роз'яснено про те, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Перевіривши доводи апеляційної скарги позивача відносно допущеної місцевим господарським судом неповноти дослідження доказів та їх односторонньої оцінки, колегія суддів вважає, що такі факти не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи.

Так проведення експертних досліджень за наявними в матеріалах доказами є обґрунтованим, оскільки саме на цих доказах ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін за первісним позовом і питання щодо дослідження інших обєктів сторонами та судом перед експертом не ставилось. Означений вище Висновок судового експерта №2-30/09 від 30.09.2015р. в цілому був прийнятий судом та врахований в сукупності з іншими доказами у відповідності до вимог статті 43 ГПК України.

У дослідницькій частині вказаного Висновку експерту зазначено, що якість сортового напівфабрикату залежить як від вихідного металу злитку, так і від технології переробки злитків: нагріву, прокатки й охолодження напівфабрикату. Правильно вибрана технологія переробки в значній мірі покращує метал злитку, і навпаки неправильна технологія посилює вади злитків, а в збільшеній кількості передає їх напівфабрикату. Також експерт робить висновок, що виявлені представниками обох сторін у справі дефекти по сортовому прокату після прокатування на виробництві позивача квадратних заготовок по характеру їх утворення до ДСТУ 2658-94 обумовлені якістю заготовки, які надані йому відповідачем.

Наведені висновки судового експерта з поставлених на вирішення судової експертизи питань не суперечать встановленим даним та висновкам з проведених ним досліджень, а також іншим доказам, які є у справі.

Так, згідно висновку експерта глибина залягання виявлених тріщино подібних дефектів не перевищує 2,0 мм (сторінка 9 висновку); розкачані пузирі та розкачані забруднення не перевищували глибини 2,00 мм (сторінка 10 висновку). В зв'язку з чим, експерт зазначив, що відповідачем дотримано відповідність квадратної заготовки розміром 150 мм х 150 мм вимогам ГОСТ 1050-88.

Крім того, за результатами досліджень експерт прийшов до висновку, що з технічної точки зору, проведення контрольної зачистки, як при прийманні заготовок, так і при підготовці заготовок позивачем до технологічного процесу виготовлення сортового прокату на виробництві, могли бути виявлені розкачані пузирі і розкачані забруднення та глибина їх залягання в поверхневому шарі, наявність яких в заготовці відповідача не дозволяє забезпечити встановлені вже для продукції Позивача вимоги стандарту ГОСТ 1050-88 на його сортовий прокат (стор. 13 висновку).

Отже, місцевий господарський суд вірно встановив, що квадратна заготовка, поставлена відповідачем позивачу згідно специфікацій №11, №13, №15, №17 до договору, за якістю відповідає технічним умовам ТУ У 14-2-1230-99, тобто і умовами договору № РV 128-12/НОМЕР_1 від 02.08.2012р.

Доводи апеляційної скарги позивача, зокрема твердження про певний причинно-наслідковий звязок між дефектами поверхні сортового прокату, виготовленого ним із заготовки відповідача, із неналежною якістю цієї заготовки, не спростовують наведених вище висновків та правильності правової оцінки, що була надана судом першої інстанції спірним обставинам у їх сукупності, оскільки прийняття продукції з недоліками, які могли бути виявлені під час її прийняття та перевірки за якістю, слід розцінювати як поставку продукції належної якості, а факти існування прихованих недоліків продукції (усього спірного обсягу) не знайшли підтвердження належними доказами.

За встановлених вище обставин, колегія суддів погоджується й з основним висновком місцевого господарського суду, що оскільки позивачем не доведено, що поставлений відповідачем ОСОБА_3 не відповідав вимогам щодо якості, які були встановлені Договором, немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 976337,86 грн., які полягають у витратах, здійснених у звязку з переробкою продукції, яка за результатами переробки виявилась неналежної якості, та штрафу у сумі 103788,47 грн. за поставку товару неналежної якості.

До того ж, колегія суддів враховує, що правовими підставами для предявлення первісного позову у даній справі щодо вимог про стягнення збитків визначені норми статей 22, 673 та 1166 Цивільного кодексу України, а щодо вимог про стягнення збитків умови пункту 8.10. Договору та норми статей 269, 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Стаття 673 Цивільного кодексу України встановлює, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні положення про відшкодування шкоди, у відповідності до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно положень статті 269 Господарського кодексу України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу. Стандартами, технічними умовами або договором щодо товарів, призначених для тривалого користування чи зберігання, можуть передбачатися більш тривалі строки для встановлення покупцем у належному порядку зазначених недоліків (гарантійні строки). Сторони можуть погодити в договорі гарантійні строки більш тривалі порівняно з передбаченими стандартами або технічними умовами. Гарантійний строк експлуатації обчислюється від дня введення виробу в експлуатацію, але не пізніше одного року з дня одержання виробу покупцем (споживачем), а щодо виробів народного споживання, які реалізуються через роздрібну торгівлю, - з дня роздрібного продажу речі, якщо інше не передбачено стандартами, технічними умовами або договором. Гарантійний строк придатності та зберігання товарів обчислюється від дня виготовлення товару. Постачальник (виробник) гарантує якість товарів у цілому. Гарантійний строк на комплектуючі вироби і складові частини вважається рівним гарантійному строку на основний виріб, якщо інше не передбачено договором або стандартами (технічними умовами) на основний виріб. Постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни. У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором. Позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Стаття 231 Господарського кодексу України унормовуючи розмір штрафних санкцій встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: - за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); - за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов'язань, визначається відповідним суб'єктом господарювання - господарською організацією.

Відповідно до умов пункту 8.10. укладеного між сторонами Договору поставки №PV128-12/НОМЕР_1 від 02.08.2012р. (з урахуванням протоколів розбіжностей від 02.08.2012р. та від 03.09.2012р.), встановлено, що у разі поставки ОСОБА_3, що не відповідає вимогам з якості, встановленим ГОСТ, ДСТУ, ТУ та іншій нормативній документації, Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 20% від вартості ОСОБА_3, що не відповідає за якістю.

Таким чином, в умовах Договору сторони встановили відповідальність Постачальника ОСОБА_3 тільки у вигляді сплати штрафу в фіксованому розмірі та не передбачили права Покупця і не визначали підстав для відшкодування збитків, які можуть виникнути у звязку з поставкою товару неналежної якості.

У своїх письмових поясненнях суду першої інстанції позивач вказував, що посилаючись на вищенаведені норми статей 22, 673 та 1166 Цивільного кодексу України, свідомо обрав саме такий спосіб захисту свого порушеного права, відповідно до спірних обставин, які склались між сторонами з приводу поставки товару неналежної якості.

Натомість правові наслідки передання товару неналежної якості встановлені іншими нормами законодавства.

Так, згідно зі статтею 678 Цивільного кодексу України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

В пункті 6.4. Договору сторони обумовили, що при виявлені нестачі або поставки неякісного ОСОБА_3 виклик представників вантажовідправника і Постачальника обовязкові. В разі неможливості присутності представника Постачальника, Покупець складає акт з участю представників незалежної контрольної організації. Вартість переважування ОСОБА_3, відбору зразків та інших робіт, повязаних з перевіркою кількості і якості ОСОБА_3, повністю сплачується Покупцем, незалежно від того, де здійснювались дані роботи.

Згідно пункту 6.5. Договору, підставою для остаточного розрахунку є результати приймання за якістю, визначені в атестованій лабораторії Постачальника і підтверджені відповідним документом (протоколом іспитів).

За умовами п. 6.8. Договору, Покупець зобовязується не використовувати продукцію, у відношенні якої заявлена претензія з якості до врегулювання претензії.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивачем в порушення умов договору повністю використана (перероблена у сортовий прокат) поставлена йому відповідачем продукція. Позивач звертався до відповідача з претензіями щодо неналежної якості поставленої заготовки, але також із вимогами з відшкодування вартості понесених ним витрат, з посиланням на норми статті 268 Господарського кодексу України та статей 673, 1166 Цивільного кодексу України.

Таким чином, звертаючись із позовом про відшкодування збитків, у звязку із поставкою спірного товару неналежної якості, позивач необґрунтовано не врахував, що такі правові наслідки у даному випадку не були передбачені умовами договору поставки та не встановлені нормами чинного законодавства.

Зазначене вище також є підставою для відмови в первісному позові щодо усіх його вимог.

В зустрічному позові відповідачем зі своєї сторони зазначено, що позивачем за первісним позовом не в повному обсязі було сплачено кошти за поставлений ОСОБА_3 за Договором №РV 128-12/НОМЕР_1 від 02.08.2012р., в зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 152767,44 грн., з яких 142007,03 грн. - основна заборгованість, 11353,93 грн. - інфляційні втрати, 1131,15 грн. - 3% річних.

Так, відповідно до п.2.7. означеного Договору, ОСОБА_3 поставляється Покупцю протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на поточний рахунок Постачальника за погоджену сторонами до поставки партії товару.

Згідно з п. 3.1. означеного Договору, ціни на товар, що поставляється по цьому Договору, приведені у специфікаціях (додатках до цього Договору, без врахування транспортних витрат. Послуги перевізника оплачує Покупець.

Пунктом 3.2. означеного Договору встановлено, що підставою для оплати транспортних витрат є рахунок, виставлений Постачальником.

За змістом п. 4.1. означеного Договору, форма оплати 100% передоплата, погодженої до відвантаження партії товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку на оплату товару. Моментом виставлення рахунку є дата його складання, вказана в ньому.

На виконання умов Договору та Специфікацій №№3, 4, 5, 10, 11, 13, 14, 15, 16а, 17, 18, 19 відповідачем поставлено позивачу ОСОБА_3 загальною вартістю, з урахуванням залізничного тарифу, 151221761,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи залізничними накладними, сертифікатами якості та рахунками.

Крім того позивачу були виставлені рахунки на оплату транспортних витрат, понесених відповідачем при поставці товару, всього на загальну суму 294147,33 грн.

Таким чином, з урахуванням вартості поставленого позивачу товару, залізничного тарифу та транспортних витрат, позивач зобовязаний був сплатити відповідачу 151515908,53 грн.

За період з 01.01.2013р. по 20.05.2014р. позивачем перераховано грошові кошти на загальну суму 151373901,50 грн., що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, заборгованість позивача перед відповідачем за Договором становить 142007,03 грн., строк сплати якої, виходячи з умов Договору станом на 31.12.2013, є таким, що настав.

В силу статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Заперечення позивача щодо неотримання рахунку №1302012/У від 30.11.2013р. на суму 76314,72 грн. щодо оплати транспортних послуг правильно відхилені суд місцевим господарським судом, як необґрунтовані, оскільки матеріалами справи підтверджено, що цей рахунок був надісланий відповідачем позивачу засобами електронного зв'язку 29.04.2014р. та 07.05.2014р. (роздруківка з електронної пошти додана відповідачем до матеріалів справи). У відповідь представник позивача листом від 06.05.2014 підтвердив отримання рахунку-фактури на суму 76314,72 гри., про що свідчить зміст його листа (роздруківка з електронної пошти додана також до матеріалів справи).

Раніше засобами електронного зв'язку відповідач отримував з електронної адреси, вказаної у роздруківці за 29.04.2014р., 06.05.2014р., листи позивача про постачання товару (квадратної заготовки), зокрема, 02.07.2013р. отримано лист позивача від 02.07.2013 №85/1- 1558.

Отже, як вірно встановив місцевий господарський суд, твердження позивача про неотримання рахунку фактури №1302012/У від 30.11.2013 на суму 76314,72 грн. спростовується вищевказаними документами.

Крім того, факт понесення відповідачем транспортних витрат в сумі 76314,72 грн., та відповідно оформлення рахунку від 30.11.2013 саме на зазначену суму, підтверджується залізничними накладними та актом виконаних робіт №381-1 від 31.10.2013р. до договору на транспортно-експедиційне обслуговування №31/12-09 від 31.12.2009р. (додані до матеріалів справи, в якому вказаний перелік залізничних накладних), а також податковою звітністю з ПДВ відповідача за листопад 2013 року і доданими до неї податковими накладними.

Виходячи з викладеного, оскільки місцевим господарським судом вірно встановлено, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем допущено порушення строків здійснення розрахунків за Договором, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 142007,03 грн. правомірно визнані судом першої інстанції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також відповідач в зустрічній позовній заяві просить суд стягнути з позивача 3% річних в сумі 1645,73 грн. за період прострочення з 01.01.2014 по 21.05.2014, та інфляційні втрати в сумі 9114,68 грн. за період прострочення з січня 2014 року по квітень 2014 включно.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем доведено шляхом надання належних доказів, що позивачем допущено порушення строків розрахунків за зазначеним договором поставки, колегія суддів, перевіривши здійснений відповідачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 1645,73 грн. та інфляційні втрати в сумі 9114,68 грн. також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене у даній справі рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни цього судового рішення немає.

Розглянувши клопотання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про зміну його назви, як сторони судового процесу, колегія судів встановила, що на підставі рішення річних Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" від 28.04.2016р. було змінено тип та найменування цього Товариства, а саме з Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на Приватне акціонерне товариство "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (скорочено ПрАТ "ЄВРАЗ ДМЗ"). У відповідності до ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства", акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні товариства. Зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Згідно з пунктом 1.2. Статуту Приватного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського", ця юридична особа до зміни типу та зміни найменування мало назву Публічне акціонерне товариство "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" та є повним правонаступником всього майна, прав та обовязків останнього. За таких обставин зазначене клопотання підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 25, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/2643/14 - залишити без змін.

Замінити назву Публічне акціонерне товариство "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на Приватне акціонерне товариство "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 19.05.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В. Чус