РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2016Справа №902/86/16

За позовом Приватного підприємства "Агромаш концепт"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума"

Про стягнення 250 027,59 грн. заборгованості

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Ляховець В.М. - представник

Від відповідача Миронюк І.В. - представнк

Суть спору:

До Господарського суду Вінницької області з позовною заявою звернулось приватне підприємство "Агромаш концепт" до товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" про стягнення 250 027,59 грн. заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 13, 15 ГПК України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ, встановлена ст.16 ГПК України.

Згідно з ч.2 ст.15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Як слідує з Спеціального витягу з ЄДРЮОФОП від 23.02.2016, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" зареєстроване за адресою: 04210, м. Київ, Оболонський район, Проспект Героїв Сталінграда, будинок 12 л, а тому дана позовна заява підсудна Господарському суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-в).

Частиною 1 ст.17 ГПК України передбачено, що якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи.

За таких обставин, матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Агромаш концепт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" про стягнення 250 027,59 грн. заборгованості підлягають направленню за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.02.2016 матеріали справи № 902/86/16 за позовом Приватного підприємства "Агромаш концепт" до Товариства з обмеженою відповідальністю " Автопластгума" про стягнення 250 027,59 грн. заборгованості передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматизованого розподілу справу № 902/86/16 справу передано на розгляд судді Прокопенко Л.В.

Ухвалою від 02.03.2016 суддя Прокопенко Л.В. прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду на 30.03.2016.

22.03.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 30.03.2016 позивач з'явився, підтримав позовні вимоги.

В судове засідання 30.03.2016 представник відповідача не з?явився.

Ухвалою суду від 30.03.2016 відкладено розгляд справи на 04.05.2016.

В судове засідання 04.05.2016 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 04.05.2016 представник відповідача з'явився, надав суду письмові пояснення по справі, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 04.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем було укладено Договір № АА-2404, відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти і оплатити каучук синтетичний (товар), за цінами та терміном, в кількості та асортименті, вказаному в специфікації.

Відповідно до п. 2.1 Договору загальна сума Договору визначається на підставі всіх сум специфікацій, які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 4.1. Договору Поставка продукції проводиться згідно з специфікації.

Відповідно до п. 4.2. Договору датою поставки вважається дата передачі продукції Покупцю згідно видаткових накладних.

Пунктом. 6.1. Договору сторони визначили, що порядок розрахунків обговорюється окремо в кожній . специфікації.

За умовами п. 9.3. Договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 24.04.2015 р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. При відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору до закінчення терміну його дії. Договір вважається пролонгованим ,на тих же умовах, на той же термін.

На виконання умов Договору сторонами було оформлено наступні специфікації на поставку товару:

№ 1 від 24.04.2014 року в кількості - 3000 кг.. на суму 84 060.00 грн.;

№ 2 від 07.05.2014 року в кількості - 1020 кг., на суму 28 580,00 гри.;

№ 3 від 13.05.2014 року в кількості - 5490 кг.. на суму 156 135,60 грн.

ВСЬОГО: в кількості 9510 кг., на суму 268 775,60 грн.

У вище зазначених специфікаціях передбачено умови оплати відповідачем вартості триманого Товару - не пізніше 5 днів з моменту поставки. Момент поставки визначено 4.2. Договору - дата передачі Товару Відповідачу згідно видаткових накладних,

Позивач поставив, а Відповідач прийняв Товар у відповідності до наступних видаткових накладних:

№ РН-0000049 від 24.04.2014 року в кількості - 3000 кг., на суму 84 060,00 грн.

№ РН-0000061 від 08.05.2014 року в кількості - 1020 кг., на суму 28 580,00 грн.

№ РН-0000063 від 13.05.2014 року в кількості - 5490 кг., на суму 156 135,60 грн.

Відповідачем частково сплачено вартість отримано товару , в зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 114 335,20 грн.

Частина 1 ст. 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 114335,20 грн. відповідач у встановлений Договором строк не виконав.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 59 034,56, інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 70 887,82 грн. та 3 % річних в розмірі 5 770,01 грн.

Відповідно до п. 7. 2 Договору зазначено, що у випадку не виконання або неналежного виконання взятих сторонами на себе зобов'язань винна сторона виплачує пеню в розмірі 0.3% від суми невиконання зобов'язань за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно до ч. 2 ст 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 590 34,56 грн. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 59 034,56 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача збитків від інфляції та 3% річних з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 70 887,82 грн. -збитків від інфляції та 5 770,01 грн. - 3% річних, підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2 Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПЛАСТГУМА" (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 12 Л, ) на користь Приватного підприємства "Агромаш концепт" (14037, м. Чернігів, вул. Борисенко 45, ) основну заборгованість в розмірі 114 335 (сто чотирнадцять тисяч триста тридцять п'ять) грн. 20 коп., пеню в розмірі 59 034 (п'ятдесят дев'ять тисяч тридцять чотири) грн.. 56 коп., інфляційні втрати в розмірі 70887 ( сімдесят тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 82 коп., 3% річних в розмірі 5 770 (п'ять тисяч сімсот сімдесят) грн. 01 коп., судовий збір в розмірі 3750 ( три тисячі сімсот п'ятдесят) грн.40 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.05.2016.

Суддя Л.В. Прокопенко