ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Справа № 921/1067/15-г/6

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Консоль-Буд-Плюс (надалі ПП Консоль-Буд-Плюс) б/н від 12.03.2016р. (вх. № 01-05/1307/16 від 17.03.2016р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 19.02.2016р.

у справі № 921/1067/15-г/6

за позовом: ПП Консоль-Буд-Плюс

до відповідача-1: Фермерського господарства ОСОБА_2

до відповідача-2: Фермерського господарства ОСОБА_3

до відповідача-3: Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції

до відповідача-4: Тернопільської районної державної адміністрації

до відповідача-5: Тернопільської районної ради

про визнання нечинними розпорядження голови Тернопільської РДА №197 від 15.04.1997р. та державних актів на право постійного користування землею; визнання права постійного користування земельною ділянкою та зобовязання вчинити дії,

за участю:

від позивача: не зявився;

від відповідачів: не зявилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 19.02.2016р. у справі №921/1067/15-г/6 (суддя Шумський І.П.) відмовлено у задоволенні позову.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідно до змісту оспорюваного рішення №197 від 15.04.1997р. про передачу земель в постійне користування фермеру ОСОБА_3, його прийнято у звязку з придбанням останнім відгодівельного комплексу у Велико-Бірківського заводу безалкогольних напоїв по договору від 03.04.1997р., тобто, в порядку ст. 30 чинного тоді Земельного кодексу України. На момент прийняття цього рішення, як і на час розгляду даного спору, договір від 03 квітня 1997 року не визнавався недійсним, а був лише розірваний у 2003 році. При цьому, перехід до відповідача-2 права користування спірною ділянкою досліджувався у господарській справі № 15/8-1300 і законність такого переходу підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2004 року, яка набрала законної сили. Суд встановив, що оспорюване розпорядження голови Тернопільської РДА №197 від 15.04.1997р. було затверджено компетентним органом, а саме рішенням Тернопільської районної ради народних депутатів №73 від 14 серпня 1997 року (останнє позивачем не оскаржувалось). З огляду на викладене, суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання нечинним розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації №197 від 15 квітня 1997 року з визначених позивачем підстав. Місцевий господарський суд також відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання нечинними виданих відповідачам-1, 2 державних актів на право постійного користування землею від 06.03.2000р., вказавши, що дані державні акти видані на підставі рішень Тернопільської районної ради народних депутатів №73 від 14.08.1997р. та №38 від 12.11.1998р., які не визнавались недійсними та не були оспорені. Одночасно, суд врахував, що відсутність порушень законодавства при видачі відповідачу-1 спірного державного акта серії ІІІ-ТР №014048 від 06 березня 2000 року встановлена судовими рішеннями у справі №15/8-1300. Щодо вимоги ПП "Консоль-Буд-Плюс" про визнання за ним права постійного користування земельною ділянкою площею 59,318 га, розташованою на території Миролюбівської сільської ради, хутір Цезарівка, 4, с.Лучка, Тернопільського р-ну, Тернопільської обл. та реєстрацію цього права, то суд вказав, що дані вимоги є похідними від попередніх вимог, у звязку з чим залишив їх без задоволення.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим. Вказує про хибність висновку місцевого господарського суду щодо преюдиційності висновків рішення господарського суду Тернопільської області від 27.07.2004р. у справі № 15/8-1300. Стверджує, що за наслідком набуття Підприємством права власності на відгодівельний комплекс до нього в силу положень ст. 120 ЗК України перейшло право постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі акту на право користування землею, яке на момент укладення договору купівлі-продажу відгодівельного комплексу було наявне у продавця Тернопільської обласної спілки споживчих товариств. Звертає увагу на те, що, відмовивши у задоволенні клопотання про призначення експертизи, суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 19.02.2016р. у справі №921/1067/15-г/6, прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги.

Відповідачі не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач-3 в заяві від 28.03.2016р. (вх. № 01-04/2473/16 від 30.03.2016р.) зазначив, що у вирішенні спору покладається на думку суду.

Позивач та відповідачі не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги належно повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень та реєстр вихідної кореспонденції ЛАГС від 06.04.2016р.

20.04.2016р. від відповідача-3 надійшла заява (вх. № 01-04/3059/16 від 20.04.2016р.) про розгляд справи без його участі.

13 та 16 травня 2016 року від представників позивача і відповідача-4 надійшли клопотання (вх. № 01-04/3481/16 від 13.05.2016р., вх. № 01-04/3496/16 від 16.05.2016р.) про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю їх явки в судове засідання, призначене на 16.05.2016р.

Колегія суддів, порадившись, вирішила клопотання відхилити з огляду на те, що такі є необгрунтованим та не підтвердженими документально. Як вбачається із вищезазначених клопотань, позивачу і відповідачу-4 було відомо про те, що розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.05.2016р. і вони могли забезпечити явку в судове засідання інших представників, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, ухвалою суду від 04.04.2016р. явка уповноважених представників обовязковою не визнавалася.

Згідно п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в силу положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України дану справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

13.05.2016р. представник позивача ОСОБА_4 надіслав на електронну адресу апеляційного суду клопотання про призначення у справі № 921/1067/15-г/6 земельно-технічної експертизи (вх. № 01-05/2327/16 від 13.05.2016р.), проведення якої просив доручити Тернопільському відділенню НДІСЕ. На розгляд експертизи просив винести наступні питання: 1) ОСОБА_1 є розмір (площа) земельної ділянки, на якій розміщено відгодівельний комплекс, який знаходиться на землях Миролюбівської сільської ради за адресою: хутір Цезарівка, 4, с. Лучка, Тернопільського р-ну Тернопільської обл.; 2) Який розмір (площа) земельної ділянки є необхідним для обслуговування вказаного відгодівельного комплексу; 3) Яку геометричну форму та межі місцевості повинна мати ділянка для обслуговування відгодівельного комплексу.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, порадившись, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення у даній справі земельно-технічної експертизи, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Проте, зі змісту заявленого клопотання випливає, що питання, поставлені заявником на вирішення експертизи, стосуються фактичних даних, які можна встановити при дослідженні наявних у справі документів.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 19.02.2016р. у справі №921/1067/15-г/6.

Спір у даній справі виник щодо права постійного користування земельною ділянкою площею 59,318 га, розташованої на території Миролюбівської сільської ради, хутір Цезарівка, 4, с. Лучка Тернопільського району Тернопільської області.

Матеріалами справи підтверджено, що 23 липня 1997 року на підставі рішення Миролюбівської сільської ради народних депутатів №75 від 09.04.1997р. Спільному підприємству Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв видано державний акт на право постійного користування землею ІІ-ТР №000693, відповідно до якого земельну ділянку площею 59,318 га надано СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв" для обслуговування відгодівельного комплексу на хуторі Цезарівка (а.с.19-20).

Відповідно до рішення Ради засновників СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв" правлінням Тернопільської обласної спілки споживчих товариств прийнято постанову № 33 від 19.03.0997р. про надання дозволу СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв" на продаж відгодівельного комплексу в с.Цезарівка Тернопільського р-ну Фермерському господарству "Галаган" та передачу покупцеві закріплених земельних угідь згідно чинного законодавства (а.с.89).

03 березня 1997 року між СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв" (продавець) та ФГ "Галаган" (покупець) укладено договір купівлі-продажу відгодівельного комплексу х. Цезарівка, відповідно до якого продавець зобовязується продати і передати у власність покупцеві, а покупець прийняти і сплатити продавцю обумовлену сторонами ціну відгодівельного комплкексу СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв", розташованого за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, х. Цезарівка (а.с.76-79).

У звязку з укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу головою Тернопільської районної державної адміністрації видано оспорюване позивачем розпорядження за №197 від 15 квітня 1997 року про надання фермеру ОСОБА_3 у постійне користування 59,3 га землі, в т.ч. рілля 46,7 га, сінокіс 3,5 га, сад 0,7 га, господарський двір 6,5 га, присадибні ділянки 0,8 га, лісосмуга 0,9 га, чагарник 0,1га, канава 0,1 га для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.74).

Вказане розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації було затверджене рішенням Тернопільської районної ради народних депутатів №73 від 14.08.1997р. (а.с.86-87).

За заявою голови фермерського господарства ОСОБА_3 про добровільну відмову від частини земельної ділянки площею 50,75 га Тернопільська районна рада прийняла рішення №38 від 12.11.1998р. про вилучення земельної ділянки та її надання у постійне користування ОСОБА_2 для створення селянського (фермерського) господарства на території Миролюбівської сільської ради (а.с.95-96).

Решта ділянки площею 8,55 га залишилось у постійному користуванні фермерського господарства ОСОБА_3, що підтверджується наявною в матеріалах копією оспорюваного позивачем державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ТР №014040 від 06 березня 2000 року (а.с.17).

На підставі заяви ОСОБА_2Є про добровільну відмову від частини земельної ділянки, керуючись ст.ст. 27,29 Земельного кодексу України, Тернопільська районна рада прийняла рішення №109 від 04.02.2000р. про вилучення із земель селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2 частини земельної ділянки площею 2,22 га, наданої в постійне користування на підставі рішення районної ради для ведення селянського (фермерського) господарства і передачу цієї земельної ділянки до земель державного запасу Миролюбівської сільської ради (а.с.90-91).

06 березня 2000 року ОСОБА_2 видано державний акт ІІІ-ТР №014048 на право постійного користування земельною ділянкою площею 48,53 га на території Миролюбівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, який позивач у даній справі також оспорює (а.с.18).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 27.07.2004р. у справі №15/8-1300, яке набрало законної сили, відмовлено в позові Велико-Бірківського заводу продтоварів (правонаступник СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв") про визнання недійсним рішення Тернопільської районної ради № 38 від 12.11.1998р. та виданого на його підставі ОСОБА_2 державного акта на право постійного користування землею ІІІ-ТР №014048 від 06 березня 2000 року (а.с.81-85).

Предметом судового дослідження у господарській справі № 15/8-1300 був перехід від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою площею 48,53га на території Миролюбівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Судом встановлено відсутність порушень законодавства при наданні фермеру ОСОБА_2 земельної ділянки та видачі державного акта на неї.

В силу вимог частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до наданої Відділом Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області інформації на підставі державного акта ІІІ-ТР №014048 від 06.03.2000р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:001:0705) площею 48,5288 га на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для ведення селянського (фермерського) господарства; за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:001:0703) площею 8,5537 га на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.173-175).

В подальшому, 01 грудня 2003 року між СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв" та ФГ Галаган укладено угоду, згідно якої сторони дійшли до взаємної згоди про те, що договір купівлі-продажу відгодівельного комплексу с. Цезарівка від 03.04.1997р. слід вважати розірваним з 01.12.2003р. з поверненням покупцем продавцю переданих основних засобів (а.с.148).

В угоді від 01.12.2003р. зазначено, що сторони не мають претензій по укладеному договору від 03.04.1997р.

Матеріалами справи підтверджено, що 05 листопада 2008 року між Тернопільською обласною спілкою споживчих товариств (правонаступник Велико-Бірківського заводу продтоварів) (продавець) та ПП "Консоль-Буд-Плюс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу майна відгодівельного комплексу, за умовами якого продавець продає, а покупець купує майно відгодівельного комплексу, що знаходиться на землях Миролюбівської сільської ради за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Лучка, хутір Цезарівка, №4 (а.с.22).

Відповідно до акту приймання-передачі від 07.11.2008р. Тернопільська обласна спілка споживчих товариств передала ПП "Консоль-Буд-Плюс" майно відгодівельного комплексу (а.с.23).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 22.05.2009р. у справі №6/38-631 визнано дійсним договір купівлі-продажу майна відгодівельного комплексу, що укладений 05 листопада 2008 року між Приватним підприємством «"Консоль-Буд-Плюс"та Тернопільською обласною спілкою споживчих товариств. Визнано за ПП "Консоль-Буд-Плюс"право власності на майно відгодівельного комплексу, яке знаходиться на землях Миролюбівської сільської ради за адресою: хутір Цезарівка, 4, с.Лучка, Тернопільський район, Тернопільська область (а.с.26-27).

На підставі вищевказаного рішення суду від 22.05.2009р. у справі № 6/38-631 за ПП "Консоль-Буд-Плюс" зареєстровано право власності на обєкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом відгодівельний комплекс за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Лучка, хутір Цезарівка, буд. 4 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23406547 від 27.07.2009р. (а.с.28).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що він як власник обєкта нерухомості, має право на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування, а тому просить суд скасувати акти індивідуальної дії, які посвідчують право на земельну ділянку інших осіб та визнати за ним право постійного користування, а також зареєструвати таке право. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ФГ "Галаган", на його думку, не набуло права власності на відгодівельний комплекс за договором купівлі-продажу від 03.03.1997р., відтак у ФГ "Галаган" не виникло і право на земельну ділянку площею 59,318 га, що знаходиться на території Миролюбівської сільської ради, хутір Цезарівка, 4, с. Лучка, Тернопільського району, Тернопільської області. Щодо спірного розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації №197 від 15.04.1997р., затвердженого рішенням сесії Тернопільської районної ради народних депутатів №73 від 14 серпня 1997 року, позивач звертає увагу на те, що земельну ділянку передано фермеру ОСОБА_3 без згоди постійного землекористувача (СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв") на її вилучення. Стверджує, що оскільки договір купівлі-продажу майна відгодівельного комплексу сторонами розірвано, обєкт нерухомості повернено продавцю, відсутня згода землекористувача на відчуження земельної ділянки, тому на момент укладення договору купівлі-продажу від 05 листопада 2008 року, право постійного користування землею належало Тернопільській обласній спілці споживчих товариств.

При винесенні постанови, колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 22 Земельного кодексу України (№ 561-XII від 18.12.1990р., в редакції станом на 15.04.1997р.) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до частини 1 статті 23 Земельного кодексу України (в редакції № 561-XII від 18.12.1990р. спірного періоду) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення (ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції № 561-XII від 18.12.1990р. станом на 15.04.1997р.).

Розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації №197 від 15 квітня 1997 року про надання землі фермеру ОСОБА_3 в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, прийнято у звязку з придбанням останнім відгодівельного комплексу у СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв" згідно договору купівлі-продажу від 03.04.1997р.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на момент прийняття спірного розпорядження договір купівлі-продажу відгодівельного комплексу х. Цезарівка, укладений між СП "Велико-Бірківський завод безалкогольних напоїв" та СФГ «Галаган», був чинним та не визнавався недійсним, і лише у 2003 році був розірваний за згодою сторін з передачею основних засобів продавцю, при відсутності будь-яких претензій сторін одна до одної.

В подальшому, вказане розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації було затверджено рішенням Тернопільської районної ради народних депутатів № 73 від 14.08.1997 року, яке ніким не скасовувалось (не визнавалось недійсним).

Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для визнання нечинним розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації № 197 від 15.04.1997р.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано та підставно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання нечинними державних актів серії ІІІ-ТР №014040 та серії ІІІ-ТР №014048 від 06 березня 2000 року на право постійного користування землею, виданих відповідачам-1,2, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 152 Земельного кодексу України (від 25.10.2001 року №2768-III) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків.

В пункті 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (з наступними змінами та доповненнями) розяснено, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Оспорювані державні акти на право постійного користування землею серії ІІІ-ТР №014040 та серії ІІІ-ТР №014048 від 06 березня 2000 року видані відповідачам-1,2 на підставі рішень Тернопільської районної ради народних депутатів від 14 серпня 1997 року та №38 від 12 листопада 1998 року.

Суду не надано доказів про визнання недійсними чи скасування вказаних рішень Тернопільської районної ради народних депутатів.

Разом з тим, як зазначалось вище, рішенням господарського суду Тернопільської області від 27.07.2004р. у справі № 15/8-1300 встановлено факт відсутності порушень законодавства при видачі відповідачу-2 державного акта серії ІІІ-ТР №014048 від 06 березня 2000 року.

Щодо вимоги ПП "Консоль-Буд-Плюс" про визнання за ним права постійного користування земельною ділянкою площею 59,318 га, розташованою на території Миролюбівської сільської ради, хутір Цезарівка, 4, с. Лучка, Тернопільського району, Тернопільської області та реєстрацію цього права, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від попередніх вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Право позивача на користування земельною ділянкою, повязане із придбанням майна спірного відгодівельного комплексу, не підлягає судовому захисту із заявлених позивачем підстав.

Враховуючи вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Тернопільської області від 19.02.2016р. у справі №921/1067/15-г/6 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Матущак О.І.

ОСОБА_1