РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016Справа №910/7100/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Кременчанка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО.УА"

про скасування бухгалтерської операції по здійсненню переоформлення

зерна

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: Балковський Є.Є. по довіреності № 2 від 07.04.2016р.

Від відповідача: Радзівіл С.Г. - керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Кременчанка" звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО.УА" про скасування бухгалтерської операції по здійсненню переоформлення зерна кукурудзи кількістю 250,00 тонн від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» у власність Товариства з додатковою відповідальністю «Кременчанка».

Позв обґрунтовано наступним тим, що керівництвом ТДВ «Кременчанка» при здійсненні операції переоформлення Зерна із значними порушенням із сторони Поклажодавця, було враховано прохання керівництва ТОВ «ЗЕРНО.УА» про проведення переоформлення зерна кукурудзи, які в свою чергу обіцяли прибути особисто на укладення Договору поставки та особисто підписати всі юридичні та бухгалтерські документи, які необхідні при здійсненні вказаної операції.

Повіривши керівництву ТОВ «ЗЕРНО.УА» та керуючись звичаями ділового обороту ТДВ «Кременчанка» було здійснено переоформлення права власності зерна кукурудзи, яке належало ТОВ «ЗЕРНО.УА» у свою власність без здійснення Позивачем повної оплати за надані послуги Зернового складу, належно підписаного листа, без довіреності на отримання товару із зберігання на переоформлення та особистої присутності керівника ТОВ «ЗЕРНО.УА», якого уповноважено установчими документами товариства на здійснення передачі зерна кукурудзи у власність ТДВ «Кременчанка».

Проте, керівництво ТОВ «ЗЕРНО.УА» ввело в оману працівників Зернового складу та відразу після підписання усіх документів щодо переоформлення Зерна, в односторонньому порядку, без мотивування відмовилося здійснювати обіцяне, тим самим підставивши Зерновий склад, що тягне за собою набуття Товариством з додатковою відповідальністю «Кременчанка» права власності на зерно кукурудзи, 3 класу у кількості 250,00 тон без достатньої правової підстави.

Крім того, було сфальсифіковано невідомою особою документи, на підставі яких зерно кукурудзи в кількості 250,00 тонн, загальною вартість 845 000,00 грн. було безпідставно переоформлено із Відповідача на Позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016р. порушено провадження у справі № 910/7100/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.05.2016р.

В процесі провадження від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО.УА" заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне.

30.10.2014р. між позивачем та відповідачем укладено Договір складського зберігання зерна № 4/10-2014, за яким Поклажодавець (відповідач, ТОВ «Зерно.УА») передав на зберігання Зерновому складу (позивач, ТДВ «Кременчанка») 250 тон зерна кукурудзи.

По вказаному договору за зберігання зерна відповідачем було сплачено 30507,50 гривень, в тому числі: 270,00 грн. - платіжне доручення №1115 від 02.12.2014 р.; 3240,00 грн. - платіжне доручення №1255 від 13.01.2015 р.; 3737,50 грн. - платіжне доручення №1297 від 06.02.2015 р. 4050,00 грн. - платіжне доручення №1296 від 06.02.2015 р.; 8050,00 грн. - платіжне доручення №1347 від 04.03.2015 р.; 11160,00 грн. - платіжне доручення № 69 від 01.04.2015 р.

Таким чином, станом на 01.04.2015 р. включно відповідач сплатив за зберігання зерна 30507,50 грн.

У квітні 2015 року відповідач, як власник зерна, дав розпорядження позивачу переоформити зерно, яке було на зберіганні, на користь ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Але ця операція не була здійснена, оскільки виявилось, що зерна, переданого на зберігання, не має на складі. Із усних пояснень представників позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стало відомо, що зерно вкрали зі складу, але як це сталось зберігач не знає.

Крім усних підтверджень представників ТДВ «Кременчанка» про відсутність зерна на зберіганні, його відсутність підтверджується також і тим, що на вимогу ТОВ «Зерно.УА» про огляд товару, який знаходиться на зберіганні (вих. №12/06-15 від 12.06.2015 р.), ТДВ «Кременчанка» нічого не відповіла і товар для огляду не надала.

В той же час, усвідомлюючи, що зерна на складі не має, позивач надіслав відповідачу для оплати акт надання послуг зберігання №43 від 30.04.2015 р. на суму 10800,00 грн. та акт надання аналогічних послуг №54 від 31.05.2015 р. Відповідач перестав сплачувати гроші.

Разом з тим, оскільки з вини ТДВ «Кременчанка» зникло зерно, яке було на зберіганні, Зерновий склад, як зберігач зерна, зобов'язаний був повернути Поклажодавцю (ТОВ «Зерно.УА») 250 тон зерна або відшкодувати його вартість.

З огляду на те, що зерна у позивача не було, сторони дійшли згоди, що ТДВ «Кременчанка» компенсує ТОВ «Зерно.УА» вартість вкраденого зерна грошима. На виконання цієї домовленості сторони уклали Договір поставки №1002/15-268 від 22.05.2015 р. на суму 845000,00 грн., яку ТДВ «Кременчанка» зобов'язалась сплатити ТОВ «КійАгроПродукт» до 15 липня 2015 року. Цим ТДВ «Кременчанка» визнала крадіжку зерна зі своєї вини і зобов'язалась до 15 липня 2015 року відшкодувати вартість вкраденого товару.

Але із 850000,00 гривень боргу за вкрадене зерно ТДВ «Кременчанка» відшкодувала ТОВ «Зерно.УА» лише 450000,00 грн. На повторну вимогу ТОВ «Зерно.УА» від 12.10.2015 р. про виконання грошового зобов'язання по відшкодуванню вкраденого зерна, ТДВ «Кременчанка» відповіла листом №447 від 27.10.2015 р., яким визнала наявність непогашеного основного боргу і зобов'язалась погасити борг у найкоротший термін.

У зв'язку з тим, що «найкоротший термін виконання зобов'язань» розтягувався ТДВ «Кременчанка», ТОВ «Зерно.УА» подало позов до Господарського суду Тенопільської області і рішенням від 04.05.2016 р. у справі №921/136/16- г/11 із ТДВ «Кременчанка» постановлено стягнути 395000,00 грн. основного боргу та 164109,93 грн. штрафних санкцій та інших грошових стягнень. У межах розгляду справи №921/136/16-г/11 ТДВ «Кременчанка» намагалась заявити зустрічний позов, який був відхилений судом з підстав його невідповідності предмету основного позову.

В результаті того, що суд відхилив зустрічний позов у справі №921/136/16-г/11, ТДВ «Кременчанка» подала окремий позов, який розглядається у цій справі.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в даному судовому засіданні заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 18.05.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2014 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Кременчанка» (надалі - «Зерновий склад») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» (надалі - «Поклсілсодавець») було укладено Договір складського зберігання зерна № 4/10-2014 від 30.10.2014 року, за умовами якого, Поклажодавець зобов'язувався передати, а Зерновий склад зобов'язується прийняти на зберігання кукурудзу врожаю 2014 року (далі - «Зерно»), та надати додаткові послуги з приймання, сушіння, очищення, переоформлення та відвантаження сільськогосподарських культур Поклажодавцю, в порядку та на умовах, визначених Договором, а Поклажодавець зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.3. договору, зерно, що доставляється на зберігання Зерновому складу згідно із цим Договором є власністю Поклажодавця. Зерновий склад не має право розпоряджатися Зерном та використовувати його у своїх цілях.

Згідно з п. 1.6. договору, фактичні обсяги, а також вид, кількість і якість Зерна, що передаються на зберігання Зерновому складу визначаються при безпосередній передачі його на зберігання при оформленні складського документа.

Пунктом 3.4. договору визначено, що У випадку переоформлення чи продажу Зерна третій особі (Покупцю) Поклажодавець зобов'язаний надати Зерновому складу наступні документи, оформлені належним чином (підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою): трьохсторонній акт прийому-передачі даної партії Зерна підписаний та скріплений печатками Продавця, Покупця та Зернового складу, де зберігається Зерно; лист від Поклажодавця на переоформлення даної партії Зерна на Покупця; складська квитанція на Зерно, видана на ім'я Поклажодавця; повна оплата послуг, наданих Зерновим складом Поклажодавцю, відповідно до даного Договору, ^присутність представників Поклажодавця та Покупця з дорученням та паспортом, що уповноважує кожного представника на здійснення вище вказаної операції.

У разі не надання будь-яких із вище зазначених документів нарахування за послуги Зернового складу продовжуються до моменту отримання такого документу. Зерновий склад здійснює переоформлення права власності на Зерно на третю особу лише після укладення з новим Поклажодавцем Договору складського зберігання зерна. День підписання трьохстороннього акту є днем переоформлення Зерна. Нарахування послуг закінчується календарним днем, що передував дню підписання трьохстороннього акту прийому-передачі.)

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач, зазначає, що 22 травня 2015 року на електронну адресу ТДВ «Кременчанка» був надісланий лист вих. № 221/05-15, за яким ТОВ «ЗЕРНО. УА» просило провести переоформлення зерна кукурудзи в кількості 250,00 тон на ТДВ «Кременчанка» 12 червня 2015 року, оскільки позивачем було прийнято пропозицію Поклажодавця щодо укладення Договору поставки кукурудзи кількістю 250,00 тон, терміном поставки до 12.06.2015 року та оплатою до 15 липня 2015 року включно.

Проте, позивач вказує на те, що відповідачем всупереч умовам договору складського зберігання зерна № 4/10-2014 від 30.10.2014р. та Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України № 661 від 13.10.2008 року, який зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2008 року за № 1111/15802 було здійснено ряд порушень при забезпеченні виконання даного розпорядження.

Зокрема, поклажодавець зобов'язаний надати оригінал листа на переоформлення даної партії Зерна на Покупця, який повинен бути підписаний керівником товариства чи його уповноваженою особою, проте оригінал листа, який ТОВ «ЗЕРНО.УА» був надісланий поштовим відправленням Зерновому складу підписаний директором Товариства ОСОБА_6, проте підпис не збігається із підписом директора ОСОБА_6, який підписував Договір складського зберігання зерна.

Крім того, станом на момент здійснення операції по переоформленню зерна Поклажодавець не здійснив повну оплату послуг наданих йому згідно Договору, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період: 01.11.2014 року - 06.04.2016 року між ТДВ «Кременчанка» та ТОВ «ЗЕРНО. УА» за Договором складського зберігання зерна № 4/10- 2014 від 30.10.2014 року.

Також, Поклажодавець повинен був забезпечити присутність представників Поклажодавця з дорученням та паспортом, що уповноважує кожного представника на здійснення вище вказаної операції, проте оригінал довіреності на представника було надіслано ТОВ «ЗЕРНО.УА» поштовим відправленням вже після здійснення Зерновим складом операції переоформлення. Вказана довіреність видана на директора ТОВ «ЗЕРНО.УА» ОСОБА_6 із зазначенням його паспортних даних, чинність яких перевірити Позивач не має можливості оскільки копію паспорта уповноваженого не було долучено, що також є порушенням порядку операції по переоформленню товару у власність Покупця.

Крім того, у довіреності вказано отримання від ТДВ «Кременчанка» цінностей за Договором зберігання № 52 від 30.10.2014 року.

Тобто, в довіреності №37 від 22.05.2015 року не має жодних посилань на Договір складського зберігання зерна № 4/10-2014 року від 30.10.2014 року укладений між Позивачем та Відповідачем, тому вона не підтверджує зобов'язань ТОВ "ЗЕРНО. УА" щодо переоформлення зерна кукурудзи на ТДВ "Кременчанка", а отже не може бути підставою для вчинення таких дій Позивачем.

Керівництвом ТДВ «Кременчанка» при здійсненні операції переоформлення Зерна із значними порушенням із сторони Поклажодавця, було враховано прохання керівництва ТОВ «ЗЕРНО.УА» про проведення переоформлення зерна кукурудзи, які в свою чергу обіцяли прибути особисто на укладення Договору поставки та особисто підписати всі юридичні та бухгалтерські документи, які необхідні при здійсненні вказаної операції.

Повіривши керівництву ТОВ «ЗЕРНО.УА» та керуючись звичаями ділового обороту ТДВ «Кременчанка» було здійснено переоформлення права власності зерна кукурудзи, яке налелеало ТОВ «ЗЕРНО.УА» у свою власність без здійснення Позивачем повної оплати за надані послуги Зернового складу, належно підписаного листа, без довіреності на отримання товару із зберігання на переоформлення та особистої присутності керівника ТОВ «ЗЕРНО.УА», якого уповноважено установчими документами товариства на здійснення передачі зерна кукурудзи у власність ТДВ «Кременчанка».

Проте, керівництво ТОВ «ЗЕРНО.УА» ввело в оману працівників Зернового складу та відразу після підписання усіх документів щодо переоформлення Зерна, в односторонньому порядку, без мотивування відмовилося здійснювати обіцяне, тим самим підставивши Зерновий склад, що тягне за собою набуття Товариством з додатковою відповідальністю «Кременчанка» права власності на зерно кукурудзи, 3 класу у кількості 250,00 тон без достатньої правової підстави.

Крім того, було сфальсифіковано невідомою особою документи, на підставі яких зерно кукурудзи в кількості 250,00 тонн, загальною вартість 845 000,00 грн. було безпідставно переоформлено із Відповідача на Позивача.

З огляду на вищевикладене, позивач просить скасувати бухгалтерську операцію по здійсненню переоформлення зерна кукурудзи кількістю 250,00 тонн від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» у власність Товариства з додатковою відповідальністю «Кременчанка».

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Вказані норми права та інші норми чинного законодавства України регулюють саме порядок захисту особами свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а позивач звернувся до суду за захистом свого права у спосіб, який не передбачений нормами чинного законодавства України.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Заявлена вимога про скасування бухгалтерської операції по здійсненню переоформлення зерна кукурудзи кількістю 250,00 тонн від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» у власність Товариства з додатковою відповідальністю «Кременчанка» не може бути предметом позову, оскільки здійснення бухгалтерської операції по переоформленню зерна є доказом підтвердження наявності або відсутності юридичного факту, який має значення для правильного вирішення господарського спору, і не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача.

Відповідно до п. 39 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.03.09 № 01-08/163 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові.

Отже, вимога позивача не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, за висновками суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення її суб'єктивних матеріальних прав або охоронюваного законом інтересу у даному позові з боку відповідача.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2016р.

Суддя Трофименко Т.Ю.