КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа№ 910/17613/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Степанець О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Безносик А.О., довіреність №225-КМГ-740 від 11.03.2016 року;

від відповідача - Мельник С.В.,довіреність №17 від 01.03.2016 року;

від прокуратури - Бондарчук І.П., посвідчення №026128 від 13.05.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

дочірнього підприємства "Водограй"

на рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року

у справі №910/17613/13 (головуючий суддя: Удалова О.Г., судді: Івченко А.М., Шкурдова Л.М.)

за позовом Київського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури, м. Київ

в інтересах держави в особі Київської міської ради, м. Київ

до дочірнього підприємства "Водограй", м. Київ

про внесення змін до договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Київський міжрайонний екологічний прокурор Дніпровської екологічної прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до дочірнього підприємства "Водограй" про внесення змін до договору оренди землі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 позов задоволено повністю. Внесено зміни до п. 4.2 договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та дочірнім підприємством "Водограй" від 22.06.2005 року, про що зроблено запис від 25.06.2005 року за №66-6-00275 у книзі записів державної реєстрації договорів, а саме: п. 4.2 договору викласти у наступній редакції: "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від її нормативної грошової оцінки". Стягнено з дочірнього підприємства "Водограй" в дохід Державного бюджету України 1 147 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належними доказами доведено наявність підстав для внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині внесення змін до розміру орендної плати, оскільки чинним законодавством передбачено можливість зміни умов договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, дочірнє підприємство "Водограй" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Київського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2014 року у справі №910/17613/13 (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) прийнято апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Водограй" на рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 28.10.2014 року.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2014 року змінено склад колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2014 року у справі №910/17613/13 (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Зубець Л.П., Тарасенко К.В.) прийнято апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Водограй" на рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 28.10.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2014 року у справі №910/17613/13 (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Зубець Л.П., Тарасенко К.В.) розгляд справи №910/17613/13 відкладено на 19.11.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року у справі №910/17613/13 (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Зубець Л.П., Тарасенко К.В.) апеляційне провадження у справі №910/17613/13 було зупинене до прийняття господарським судом міста Києва судового рішення за результатами розгляду справи №910/22967/14 за позовом дочірнього підприємства "Водограй" до Київської міської ради про визнання недійсними п.п.282, 283, 284 рішення Київської міської ради №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок в частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 ПК України" від 28.02.2013 року, та набрання ним законної сили.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Зубець Л.П., Тищенко О.В.) від 19.01.2016 року у справі №910/17613/13 прийнято апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 до свого провадження; поновлено апеляційне провадження у справі №910/17613/13; розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2016 року.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду Пасічник О.Ю. від 02.03.2016 року, з огляду на перебування головуючого судді Іоннікова І.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17613/13.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2016 року апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя Сулім В.В., судді Гончаров С.А., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді Гончаров С.А., Гаврилюк О.М.) від 03.03.2016 року у справі №910/17613/13 прийнято апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 до свого провадження.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду Овчаренко А.В. від 29.03.2016 року, з огляду на перебування головуючого судді Суліма В.В. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17613/13.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2016 року апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя Аргикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року прийнято апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду, призначено розгляд справи на 20.04.2016 року.

У судовому засіданні 20.04.2016 року відповідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 18.05.2016 року.

У зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Рудченка С.Г. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Сулім В.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 року апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Водограй" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Сулім В.В., Чорногуз М.Г.

В судове засідання, призначене на 18.05.2016 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представники позивача, прокуратури просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, 22.06.2005 року між Київською міською радою (орендодавець) та дочірнім підприємством "Водограй" (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки №66-6-00275 (далі за текстом - договір) (т.1, а.с. 15-18), у відповідності до п. 1 якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 21.10.2004 року за №612/2022, за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об'єкт оренди або земельна ділянка) визначену цим Договором.

У відповідності до п. 2.1 договору об'єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - Броварський проспект, 14 у Дніпровському районі м. Києва; розмір - 0,1062 га; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування закладу громадського харчування; кадастровий номер - :63:397:0070.

Згідно з витягом з технічної документації №Ю-32859/2005 Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 04.04.2005 року за №242 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 775839,92 грн. (п.2.2. договору).

Договір укладено на 5 років ( п. 3.1 Договору).

Угодою про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 25.06.2005 року №66-6-00275 (т.1, а.с. 19), яка зареєстрована Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис 28.05.2010 року за №66-6-00569 у книзі записів державної реєстрації договорів, внесено зміни до п. 3.1 Договору, яким встановлено, що Договір укладено на 25 років.

Відповідно до п. 4.1. договору визначена цим Договором орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою у грошовій формі.

Пунктом 4.2 договору визначено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 1,5 (однієї цілої і п'ять десятих) відсотка від її нормативної грошової оцінки.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що 28.02.2013 року Київською міською радою прийнято рішення №89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" (далі - Рішення) (т.1, а.с. 20-25), пунктом 1 якого визначено внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення, встановивши річну орендну плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок (справа № А-19747).

Додатком до Рішення визначено перелік договорів, в які мають бути внесені зміни, зокрема, спірний договір №66-6-00275 (пункт 283 Додатку).

У подальшому Київська міська рада рішенням від 22.05.2013 року №321/9378 (т.1, а.с. 76) виключала пункт 283 з додатку до рішення від 28.02.2013 року №89/9146.

30.05.2013 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на адресу відповідача направлено лист №05704-11095 (т.1, а.с. 26), яким повідомлено орендаря про прийняття Київською міською радою рішення №89/9146 від 28.02.2013 року та необхідність укладення додаткової угоди про внесення змін до Договору. Крім того, вказаним листом повідомлено орендаря про необхідність здійснення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що відповідач, в порушення вимог законодавства, не уклав з Київською міською радою додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 22.06.2005 року щодо визначення річної орендної плати, виходячи з 3-х відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що ним орендується, у зв'язку з чим, прокурор звернувся до суду, просив внести зміни до п. 4.2 договору оренди та викласти його у такій редакції: "п. 4.2 Річна орендна плата за земельну ділянку, відповідно до рішення Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013 року "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України", встановлюється у розмірі 3 (трьох) відсотків від її грошової оцінки".

У відповідності до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Земельні відносини, відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України, регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за несплату.

За приписами статті 19 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю" і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом.

У відповідності до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" умови договору оренди про розмір орендної плати можуть переглядатися за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати у випадках, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не внаслідок дій чи бездіяльності орендаря.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Колегія суддів відзначає, що на момент укладення спірного договору розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України "Про плату за землю" (чинний на момент укладення спірного договору), статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 632 Цивільного Кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Статтею 651 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством передбачено можливість зміни умов договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

З метою однакового і правильного застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права у розгляді справ у спорах, що виникають із земельних відносин, Пленум Вищого господарського суду України надав роз'яснення у формі постанови №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", у п. 2.18. якої зазначається, що вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Згідно з п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Оскільки відповідно до частини першої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, внесення змін до договору оренди землі у разі зміни ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів уповноваженим органом повинно здійснюватися з дотриманням порядку, визначеного цією статтею Господарського кодексу України. У разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Проаналізувавши положення законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що як на момент укладення спірного договору, так і на момент розгляду спору в суді, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності була/є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати - у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Колегією суддів встановлено, що у відповідності до п.4.3. договору, розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього Договору.

У відповідності до п. 4.7 договору розмір орендної плати може переглядатись у випадках, передбачених законом, за згодою сторін, але не частіше, ніж один раз на рік.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки сторонами в договорі оренди передбачено можливість зміни розміру орендної плати (п. 4.3, 4.7), а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

За таких обставин, підсумовуючи вищенаведені обставини, здійснивши аналіз норм чинного законодавства України, виходячи із наведених позивачем підстав та фактичних обставин справи, місцевий суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо необхідності внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 25.06.2005 року за № 66-6-00275, укладеного між Київською міською радою та Дочірнім підприємством "Водограй" в частині орендної плати.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, статтею 288 якого (в редакції, чинній на момент прийняття Київською міською радою рішення № 89/9146) встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

П. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п. 288.5 ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

не може бути меншою: для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом (абз. 3 п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України);

не може перевищувати: для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки (п.п. „в" п.п. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 ПК України).

Тобто, виходячи з імперативних приписів наведених норм законодавства річна орендна плата за земельну ділянку, що є предметом договору оренди земельної ділянки від 25.06.2005 року за № 66-6-00275 у будь-якому випадку не може бути меншою ніж 3 % від їх нормативної грошової оцінки.

Отже, встановлення статтею 288 Податкового кодексу України граничних розмірів річної орендної плати за земельну ділянку є підставою для приведення положень спірного договору оренди земельної ділянки у відповідність до вимог закону в частині визначення розміру орендної плати.

Як вже зазначалося, та встановлено місцевим судом, спірний договір у відповідність до вимог до податкового законодавства сторонами приведений не був; згода на внесення змін до договору відповідачем надана не була.

Враховуючи те, що нормами законодавства, як і умовами спірного договору, передбачена можливість зміни умов договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом, та зважаючи на те, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 27.12.10 у справі №27/15-10, від 23.05.11 у справі №7/105-10(30/234-09), від 04.07.11 у справі №41/81пд, від 20.11.12 у справі №28/5005/640/2012.

В той же час, колегія суддів зазначає, що виключення пункту 283 з додатку до рішення Київської міської ради №89/9146 від 28.02.2013 року, яким передбачалось, зокрема, приведення у відповідність договору оренди земельної ділянки від 25.06.2005 року за № 66-6-00275 до вимог Податкового кодексу України, фактично призводить до ігнорування як орендарем, так і орендодавцем імперативних вимог ст. 288 Податкового кодексу України.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач зазначає, що позивачем не було дотримано приписів ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки, а відтак, на його думку, в позові слід відмовити. Проте, таке твердження колегія суддів вважає помилковим, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Таким чином, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 року у справі № 28/5005/640/2012.

Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що з прийняттям рішення Київської міської ради від 22.05.2013 року №321/9378, яким було виключено з додатку рішення Київської міської ради № 89/9146 п. 283, який стосувався внесення змін до спірного договору оренди № 66-6-00274, відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про внесення змін до договору оренди.

Однак, судова колегія не приймає до уваги вказані доводи скаржника, оскільки рішення Київської міської ради від 22.05.2013 № 321/9378 офіційно не було оприлюднено в газеті Київської міської ради "Хрещатик", а отже відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 № 280/97-ВР не набрало законної сили.

Крім того, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи слідує, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року у справі №910/22967/14, рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 року залишено без змін. Вказаним рішенням було відмовлено у задоволенні позовних вимог дочірнього підприємства «Водограй» до Київської міської ради про визнання недійсними п.п. 282, 283, 284 рішення Київської міської ради №89/9146 «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок в частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 ПК України». Вказане рішення набрало законної сили та наразі не оскаржується.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази скасування чи визнання недійсним рішення Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013 року.

Також, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що останнє було прийняте без участі відповідача, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи №910/17613/13 господарським судом міста Києва, що підтверджується відповідними розписками (а.с. 71, 79,87). Тобто, мав можливість бути присутнім в судовому засіданні або забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Водограй" на рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2014 року у справі №910/17613/13 залишити без змін.

3. Справу №910/17613/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

В.В. Сулім