Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Р І Ш Е Н Н Я

"17" травня 2016 р. Справа № 927/245/16

Позивач: Ріпкинське обєднане управління Пенсійного фонду України

вул. Попудренка 8, смт. Ріпки, Чернігівська область, 15000

Відповідач: Чернігівський національний технологічний університет,

вул. Шевченка, 95, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення шкоди 4357,30 грн.

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 д. № 19/11/10 від 30.03.2016 р.

Від відповідача: ОСОБА_2 д. № 109/05-815 від 30.03.2016 р.,

ОСОБА_3 д. № 109/05-814 від 30.03.2016 р.

Рішення виноситься після оголошеної в судовому засіданні 06.04.2016 р. та 14.04.2016 р. перерви

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача завданої шкоди в сумі 4357,30 грн. та 1378,00 грн. судового збору.

В судовому засіданні представником позивача було подане клопотання про заміну сторони в справі, а саме: позивача управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області на позивача Ріпкинське обєднане управління Пенсійного фонду України. Представником позивача надав суду копію передавального акту від 29.03.2016 р. згідно якого управлінням Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області здійснено заходи щодо припинення діяльності шляхом злиття та утворення Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України, яке є правонаступником всіх прав та обовязків припиненого управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області.

З огляду на ст. 25 Господарського процесуального кодексу України та надані представником позивача витяги з ЄДР та передавальний акт, суд задовольнив клопотання представника позивача, про що зазначено в ухвалі суду від 06.04.2016 р.

Представник позивача подав пояснення по справі з додатками, оригінал довідки № 16 від 06.04.2016 р.

Представники відповідача в судовому засіданні подали відзив на позовну заяву з додатками, в якій просив відмовити в задоволені позову.

В ході судового засідання виникла необхідність в додаткових поясненнях щодо порядку нарахування та виплати призначеної пенсіонеру пенсії по втраті годувальника. Представник позивача повідомив, що не володіє відповідними знаннями у зазначеній сфері та просив суд залучити фахівця з цього питання.

Керуючись ст. 30 Господарського процесуального кодексу України суд вирішив залучити фахівця (представника) Ріпкинське обєднане управління Пенсійного фонду України по нарахуванню пенсій.

22 квітня 2016 року через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення з додатками.

Розглянувши подані матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

На обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області (далі управління пенсійного фонду) перебувала та отримувала пенсію по витраті годувальника ОСОБА_4.

Пенсія по втраті годувальника призначена ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» як непрацездатному члену сімї (дитині) померлого годувальника, при цьому, вона має статус дитини позбавленої батьківського піклування.

22.09.2011 р. ОСОБА_4 при переведенні отримання пенсії на власне імя, у звязку з повноліттям, подала до позивача заяву та довідку № 214 від 06.09.2011 року, згідно якої зазначено, що вона навчається в Чернігівському комерційному технікумі з 01.09.2011 року по 30.06.2013 року на денній формі навчання за рахунок державного бюджету і перебуває на повному державному утриманні.

Таким чином, станом на вересень 2011 року орган ПФУ був обізнаний щодо перебування ОСОБА_4 на повному державному утриманні протягом терміну навчання з 01.09.2011 року по 30.06.2013 року.

Факт наявності таких відомостей у позивача станом на вересень 2011 року не оспорюється позивачем.

Згідно з приписами ст. 36 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» дітям, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно технічних, вищих навчальних закладах, пенсія по втраті годувальника призначається до закінчення такого навчання , але не довше ніж до досягненням ними 23 років.

Згідно ст. 48 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дітям сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у звязку з втратою годувальника виплачується в повному розмірі та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. Іншим дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 % призначеної пенсії у звязку з втратою годувальника та перераховується на їх особисті рахунки в банку.

Керуючись вказаною нормою, управління пенсійного фонду винесло розпорядження від 29.09.2011 р про призначення пенсії ОСОБА_4 з 01.09.2011 року у розмірі 764 грн. Пенсійна виплата складалась з основного розміру пенсії 403,95 грн. та 360,05 грн. доплати до прожиткового мінімуму.

З письмових пояснень позивача та доданих до нього розпоряджень вбачається, що у звязку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищувався і розмір пенсії по втраті годувальника, призначений ОСОБА_4

Позивач у своїх письмових поясненнях посилається на протокол від 07.10.2011 року, як доказ виплати пенсіонеру пенсії по втраті годувальника в 100% обсязі. Таким чином, позивач підтверджує, що при звернені пенсіонера з довідкою, в якій зазначається про перебування її на повному державному утриманні, ще з вересня 2011 року управління пенсійного фонду призначило замість належних 50% розміру пенсії - повний розмір.

Позивачем в підтвердження факту виплати пенсіонеру коштів надана довідка про те, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду в Ріпкинському районі та отримує пенсію в разі втрати годувальника з розбивкою розміру пенсії помісячно.

Згідно матеріалів справи, 27 вересня 2012 року управління пенсійного фонду отримало від пенсіонера довідку № 507 від 26.09.2012 року, згідно якої остання навчалась в Коледжі економіки і технологій Чернігівського державного технологічного університету з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2013 року на денній формі навчання за рахунок державного бюджету та довідку про доходи № 84 від 27.09.2012 року про розмір отриманої стипендії.

З наявної в матеріалах справи довідки №507 вбачається, що вона видана відповідачем особі яка звернулась за її отриманням, а саме ОСОБА_4. Наведене свідчить , що відповідачем не надавалась така довідка позивачу, а її зміст щодо факту навчання особи в Коледжі фактично не оспорюється.

В той же час, позивач стверджує про надання відповідачем недостовірної інформації службовою особою відповідача щодо не зазначення відповідачем в довідці №507 від 26.09.2012 року про перебування особи на повному державному утриманні .

На підставі поданої довідки управлінням пенсійного фонду було продовжено виплату пенсії по втраті годувальника в повному обсязі, що підтверджується наявним в матеріалах справи розпорядженням від 05.10.2012 року. Розмір призначеної пенсії дорівнював 944 грн. та складався з основного розміру пенсії (442,21 грн.), доплати до прожиткового мінімуму ( 401,79 грн.) та 100,00 грн. підвищення до пенсії з 01.05.2012 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 р № 327. У звязку з подальшим підвищенням прожиткового мінімуму, змінювався і розмір отримуваної ОСОБА_4 пенсії, про що свідчать наявні в матеріалах справи розпорядження позивача.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачем неправомірно було нараховано особі 100% пенсійну виплату в період як з 01.09.2011 року по 31.08.2012 року так й продовжено нарахування 100 % пенсійної виплати з 01.09.2012 року по червень 2013 року.

В процесі розгляду справи, судом здійснено огляд пенсійної справи №123500 ОСОБА_4 та заслухані усні пояснення представника позивача ОСОБА_5 - начальника відділу з питань призначень, перерахунку та виплати пенсій як спеціаліста по нарахуванню пенсійних виплат.

Заявлені до стягнення збитки позивачем обраховані за період з 01.09.2012 року по червень 2013 року на суму 4357,30 грн.

При цьому суд зауважує, що підставою та обґрунтуванням заявлених до стягнення збитків по тексту позовної заяви є видана відповідачем довідка №507, яка, як вважає позивач, підтверджує протиправну поведінку відповідача щодо надання за підписом керівника відповідача недостовірної довідки та нанесення в звязку з цим шкоди у вигляді нарахування надмірного розміру пенсії в сумі 4387,30 грн. Клопотань про зміну підстав заявленого позову позивачем не заявлялось.

З письмових пояснень позивача вбачається, що у вересні 2013 року при перевірці пенсійної справи було виявлено, що в даній справі наявні дві вищезазначені довідки про навчання пенсіонера в Чернігівському державному технологічному університеті за період з 01.09.2011 р по 30.06.2013 р. Так, проаналізувавши отримані від пенсіонера довідки, управління пенсійного фонду дійшло висновку, що з 01.09.2011 р по 31.08.2012 р. ОСОБА_4 перебувала на повному державному утриманні у відповідача, а з 01.09.2012 р по 30.06.2013 р. на такому утриманні вже не перебувала.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, підставою покладення на відповідача, як на установу, матеріальної відповідальності має бути встановлення факту видачі недостовірного документу.

В той же час, відповідно до ст. 102 цього ж Закону на пенсіонерів покладено обов'язок повідомляти органи, що призначають пенсії про зміну умов, що впливають на виплату пенсій. Пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

З наявних у справі доказів не вбачається використання позивачем права на звернення до відповідача при отриманні довідки №507 документів які б підтверджували або спростовували відсутність знаходження особи на повному державному утриманні з 01.09.2012 року по червень 2013 року саме в цей період часу. Окрім того, на думку суду, надана довідка №507 підтверджує продовження особою навчання за денною формою в учбовому закладі , що відповідає дійсності й не спростовано позивачем. А наявна у позивача в матеріалах пенсійної справи довідка № 214 від 06.09.2011 року, згідно якої зазначено, що вона навчається в Чернігівському комерційному технікумі з 01.09.2011 року по 30.06.2013 року на денній формі навчання за рахунок державного бюджету і перебуває на повному державному утриманні свідчить про перебування особи на повному державному утриманні протягом всього часу навчання на денній формі за рахунок державного бюджету, тобто з 01.09.2011 року по 30.06.2013 року.

При цьому , чинним законодавством не передбачена повторне подання довідок які мають в обовязковому порядку надаватись учбовими закладами (або іншими установами) пенсійним органам про продовження перебування осіб в навчальному закладі на повному державному утриманні .

За таких обставин, суд вважає помилковим твердження позивача про недостовірність відомостей у довідці №507 від 26.09.2012 року , виданої відповідачем ОСОБА_4, яка в свою чергу подала її позивачу для продовження нарахування пенсійних виплат.

Перерахування органами пенсійного фонду коштів на рахунки установ, в яких особи знаходяться на повному державному утриманні регламентовано Порядком перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 року № 269 (далі Порядок).

Згідно п. 11 Порядку відповідальність за своєчасне подання документів для призначення (перерахунку) пенсії або державної соціальної допомоги, переведення їх виплати за новим місцем проживання особи покладається на адміністрацію установи, в якій перебуває чи перебувала така особа.

Позивач посилається на те, що у разі перебування пенсіонера на повному державному утриманні, відповідач повинен був повідомляти про такий факт.

З огляду на вищезазначене, суд вважає , що доведення до позивача факту про перебування особи на повному державному утриманні в навчальному закладі було вчинено шляхом надання довідки № 214 від 06.09.2011 року.

При цьому, відповідач надав суду копії листа від 24.09.2013 року в якому управління пенсійного фонду просило надати уточнюючу довідку про перебування ОСОБА_4 на повному державному утриманні з 01.09.2011 р по 30.06.2013 року. У відповідь на запит, відповідач 01.10.2013 р. повідомив позивача про те, що ОСОБА_4 в період з 01.09.2011 року по 27.06.2013 р перебувала на повному державному утриманні.

Таким чином управління пенсійного фонду ще в жовтні 2013 року мало інформацію про перебування особи на повному держаному утриманні.

В судовому засіданні представник позивача усно пояснив, що вказані вище листи в матеріалах пенсійної справи відсутні.

Позивач, вважає, що неповідомлення відповідачем управління пенсійного фонду про взяття особи на повне державне утримання спричинило виплату пенсії ОСОБА_4 в розмірі 100% замість належних 50% в період з 01.09.2011 р. по 31.08.2012 р. Так, позивачем було зроблено перерахунок, виставлена переплата бюджетних коштів у розмірі 4900,00 грн., та викликано пенсіонера, яка подала заяву про відшкодування коштів в добровільному порядку, що підтверджується матеріалами справи.

В жовтні 2015 р., при закритті особового рахунку позивачем зроблено перевірку періоду навчання ОСОБА_4 у відповідача з 01.09.2011 р по 30.06.2013 р.

23 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати уточнюючу інформацію щодо того, чи перебуває пенсіонер на повному чи неповному державному утриманні за період навчання з 01.09.2011 року по 30.06.2013 р. Листом від 02.11.2015 р № 146 відповідач повідомив позивача, що в період з 01.09.2011 року по 27.06.2013 року ОСОБА_4 перебувала на повному державному утриманні.

Посилаючись на приписи ст. 48 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно яких особі, що перебуває на повному державному утриманні повинно виплачуватись 50 % від призначеної пенсії, з врахуванням того, що відповідач видав довідку № 507 від 27.09.2012 року з недостовірною інформацією ( із зазначенням лише того, що пенсіонер навчалась на денній формі навчання за рахунок державного бюджету), позивач направив відповідачу претензію щодо повернення завданих йому збитків у вигляді надміру виплаченої пенсії по втраті годувальника ОСОБА_4 з 01.09.2012 р по 27.06.2013 р. у розмірі 4357,30 грн.

15.12.2015 року відповідач листом відповів на претензію, згідно якого він не погоджується з вимогою щодо повернення завданих збитків.

При цьому, Порядком передбачено, що адміністрація установи повинна повідомити управління пенсійного фонду про перебування особи на канікулах, на лікуванні, про переведення особи до іншої установи, у разі самовільного вибуття особи з установи та у разі смерті особи. Згідно матеріалів пенсійної справи № 123500 ОСОБА_4, яка була оглянута судом, повідомлень від відповідача не надходило, окрім наявної в матеріалах пенсійної справи довідки №214, а подання повторно інформації про перебування особи на повному державному утриманні через певний проміжок часу законодавством не передбачено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зазначаючи в довідці № 214 від 06.09.2011 року, про перебування пенсіонера на повному державному утриманні в Чернігівському комерційному технікумі з 01.09.2011 року по 30.06.2013 року виконав покладений на нього обовязок та повідомив позивача про взяття особи на повне державне утримання.

Крім того, позивач викликав пенсіонера для інформування його про наявну переплату бюджетних коштів. 11.11.2015 р. ОСОБА_4 написала заяву про те, що ознайомлена з сумою переплати та зобовязується її повернути. Таким чином пенсіонер фактично визнав борг.

Окрім того, позивачем зазначається в письмових поясненнях про фактичну переплату в сумі 4900 грн., з яких частина була добровільно сплачена ОСОБА_4, а переплата їй пенсійних виплат в сумі 4357,30 грн. за період з 01.09.2012 року по червень 2013 року підлягає стягненню з відповідача.

За змістом частин 1 та 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, така шкода відшкодовується за умови, що вона завдана рішеннями, діями чи бездіяльністю, що мають ознаку неправомірності.

До зобов'язань відшкодування шкоди застосовуються положення ст. 22 Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту пункту 1, підпункту 1 пункту 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Між порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За його відсутності такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок саме між порушенням та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Як вже зазначалось, згідно законодавства, дітям сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у звязку з втратою годувальника виплачується в повному розмірі та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. Іншим дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 % призначеної пенсії у звязку з втратою годувальника та перераховується на їх особисті рахунки в банку. При зверненні адміністрації установи, в якій дитина перебуває на повному державному утриманні, органи пенсійного фонду повинні були б перераховувати відповідну різницю на рахунок такої установи.

Окрім того, згідно з п. 2 Порядку перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 року № 269, адміністрація установи надсилає у триденний строк після взяття особи на повне державне утримання за місцем перебування особи у них на обліку та за місцезнаходженням установи відповідне повідомлення, що повинно містити заяву про перерахування різниці коштів на рахунок установи та довідку про вартість утримання особи в установі.

Позивач зазначає, що жодних повідомлень від відповідача на адресу управління пенсійного фонду у 2011 році не надходило, однак з матеріалів пенсійної справи та доказів наявних у справі вбачається наявність у позивача відомостей у вигляді довідки № 214 від 06.09.2011 року відповідача про перебування ОСОБА_4І на повному державному у триманні. При цьому, суд констатує, що направлення відповідачем повторно відомостей до позивача чинним законодавством не передбачено.

З позиції та письмових пояснень позивача вбачається, що 50% мала отримувати як пенсійні виплати особа , якій призначена пенсія, а 50% мав отримати відповідач, оскільки особа перебувала на повному державному утриманні.

Таким чином, на загальний 100 % розмір призначеної пенсійної виплати , який фактично сплачений пенсіонеру, мав бути розподілений між пенсіонером та установою відповідача.

Відповідач не отримував, а позивач не перераховував 50% розмір призначеної пенсійної виплати.

При цьому, сам розмір призначених щомісячних виплат позивач не визначає як обрахований не вірно, з огляду на сформовані відповідачем довідки №№214,507, що свідчить про фактичну відсутність у пенсійного фонду збитків ( в т.ч. з урахуванням балансу їх розподілення), яки виникли з відомостей зазначених в довідці №507, яка не визнана судом такою, що містить недостовірні дані.

Окрім того, виходячи з вимог діючого законодавства, 50 % є витратами Пенсійного фонду, які останній зобовязаний здійснити внаслідок вимог спеціального закону, тому їх не можна кваліфікувати як такі, що зроблені на відновлення права фонду при здійсненні виплат, як можливе порушення відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність доведеності позивачем наявності фактичних збитків пенсійного фонду. Позивачем по спірним відносинам не доведена протиправність поведінки відповідача і ланцюг причинно-наслідкових зв'язків такої поведінки з наслідками у вигляді шкоди, з огляду на заявлені позивачем обґрунтування заявленого позову та зроблені судом вище висновки. За відсутність трьох складових правопорушення виключається й можливість застосування наслідків правопорушення у вигляді покладення майнової відповідальності на винну особу.

За приписами ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не довів суду, наявності вчинених відповідачем неправомірних дій щодо надання недостовірних відомостей шляхом видачі довідки №507 та фактично понесених збитків позивачем.

А тому, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, з огляду на підставу заявленого позову, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні відносини щодо фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеності позивачем підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. 36,48 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», приписами Порядку перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання, ст.. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. 22, 32, 33, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю

Повне рішення складено 18 травня 2016 року

Суддя І.А.Фетисова