РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016Справа №910/5653/16
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_2
простягнення 271947,30 грн.
представники:
від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1);
від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1.) звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою до відповідача, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2) про стягнення 271947,30 грн. заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 01.03.2013р., в тому числі 265909,59 грн. основного боргу та 3 % річних у розмірі 6037,71 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01.03.2013р. належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати орендних платежів, окрім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 6037,71 грн. 3 % річних за період прострочення з 11.09.2013р. по 20.12.2013р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2016р. порушено провадження у справі №910/5653/16 та розгляд справи призначено на 20.04.2016р.

08.04.2016р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду позивачем подано документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2016р. у зв'язку із неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 11.05.2016р.

Позивач у судовому засіданні 11.05.2016р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Уповноважений представник відповідача на виклик суду не з'явився, відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог відповідачем не надав.

При цьому, суд відзначає, що ухвали суду про порушення провадження по справі від 30.03.2016р. та відкладення розгляду справи від 20.04.2016р., відправлені на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу: АДРЕСА_1.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України від відповідача до Господарського суду міста Києва не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини щодо розумності строку розгляду справи та враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному і повному з'ясуванню фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/5653/16.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.03.2013р. між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець за договором) та ФОП ОСОБА_2 (орендар за договором) укладено договір оренди нежилих приміщень №1, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення, загальною площею 60,80 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_2, для використання під магазин-кафе. Строк оренди приміщення встановлено з 01.03.2013р. по 31.12.2013р.

Згідно з п. 1.2 договору зазначене у п. 1.1 цього договору нежиле приміщення передається орендарю з обладнанням згідно з актом прийому-передачі, що додається до цього договору і є його невід'ємною частиною.

У відповідності до п. 1.5 договору за користування орендованим приміщенням орендар сплачує орендодавцю орендну плату. Розмір орендної плати та умови сплати орендної плати визначаються додатками до даного договору. Орендна плата нараховується починаючи з 01.03.2013р.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше десятого числа поточного місяця (п. 1.6 договору).

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що строк цього договору починає свій перебіг з 01.03.2013р. та закінчується 31.12.2013р.

Відповідно до пункту 6.8 договору після закінчення строку дії договору оренди або розірвання договору оренди орендодавцем в односторонньому порядку згідно п. 6.7 цього договору, орендоване приміщення має бути звільнено і передано орендодавцю протягом трьох робочих днів за актом прийому-передачі (повернення). У разі якщо орендар не звільнив та не передав орендодавцю об'єкт оренди після припинення дії даного договору, орендар зобов'язаний вносити плату за цей час в розмірі орендної плати, а також сплачувати комунальні та експлуатаційні послуги.

Додатком №1 до договору від 01.03.2013р. сторони узгодили розмір орендної плати, відповідно до п. 1. додатку №1 орендна плата за користування орендованим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 складає 1200 (одна тисяча двісті) гривень в місяць, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 150 доларів США. Грошові кошти за оренду приміщення орендар перераховує на поточний рахунок орендодавця.

У п.2 Додатку №1 до договору сторони визначили, що у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладання даного договору більш як на 10%, тобто більш як 8,8 грн. за 1 долар США, розмір орендної плати пропорційно збільшується.

У п. 3 Додатку №1 до договору погоджено, що крім орендної плати згідно п. 1 цього Додатку орендар сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі фактично спожитих орендарем комунальних послуг (електрична енергія, водопостачання та водовідведення), телекомунікаційних послуг, плати за землю, експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця або готівкою. Термін сплати не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання виставлених рахунків.

Також 01.03.2013р. у Додатку №2 до договору оренди, сторонами погоджено також, що крім орендної плати згідно Додатку №1 до договору №1 від 01.03.2013р., орендар сплачує орендодавцю за користування орендованим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, орендну плату у розмірі:

за березень 2013р. - 12000,00 грн. в місяць, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 1500 доларів США.

за квітень - грудень 2013р. - 13600 грн. в місяць, що за курсом гривні по відношенню до долара США складає 1700 доларів США. Грошові кошти за оренду приміщення орендар орендодавцю готівкою відповідно до чинного законодавства України.

У п.2 Додатку №1 до договору сторони визначили, що у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладання даного договору більш як на 10%, тобто більш як 8,8 грн. за 1 долар США, розмір орендної плати пропорційно збільшується.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору оренди нежилих приміщень №1 від 01.03.2013р. орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежилі приміщення - загальною площею 60,80 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_2, для використання під магазин-кафе, що підтверджується підписаним між сторонами передавальним актом від 01.03.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами відповідач користувався майном в період з 01.03.2013р. по 15.09.2013р.

15.09.2013р. сторонами підписано Додаткову угоду до договору №1 від 01.03.2013р., відповідно до якої у зв'язку із заявою ФОП ОСОБА_2 з проханням про розірвання договору оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_2, дію договору оренди №1 від 01.03.2013р. припинено з 16.09.2013р.

У п. 2 Додаткової угоди №1 від 15.09.2013р. до договору оренди №1 від 01.03.2013р. заборгованість за оренду по договору складає 80663,33 грн. та заборгованість у розмірі фактично спожитих орендарем комунальних послуг у сумі 4922,60 грн. ФОП ОСОБА_2 зобов'язується погасити в термін до 01.03.2014р.

На виконання Додаткової угоди до договору від 15.09.2013р. сторонами підписано Акт прийому-передачі (повернення) нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_2 від 19.03.2013р.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмір 79673,33, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів на суму 79673,33 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів за договором оренди нежилого приміщення №1 від 01.03.2013р. на загальну суму 79673,33 грн. вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та відповідно до прохальної частини позовної заяви, ФОП ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 533 ЦК України та п. 2 Додатку №1 та п. 2. Додатку №1 до договору оренди перераховує заборгованість у сумі 79673,33 грн. у грошовий еквівалент в іноземній валюті, що на вересень 2013р. За офіційним курсом НБУ гривні до доллару США складало 9959,17 доларів США.

Станом на день складання позовної заяви 20.03.2016р. курс НБУ гривні до доллару США складав 26,699975 грн. за 1 долар США, отже відповідно позивач розраховує:

9959,17 доларів США х 26,699975 = 265 909,59 грн.

Згідно з статтею 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Стосовно того, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частинами 2 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Отже, зобов'язання сплатити орендну плату в гривнях в сумі, що визначається за офіційним курсом валюти (у даному випадку - доллар США) на відповідний момент часу, виникає виключно за умови визначення сторонами у зобов'язанні грошового еквівалента в іноземній валюті. Норма ч. 2 ст. 533 ЦК України носить імперативний характер. Диспозиція названої правової норми, яка зобов'язує сплатити орендну плату в гривнях в сумі, що визначається за офіційним курсом валюти (у даному випадку - доллар США) на відповідний момент часу, є умовною.

Гіпотезою цієї правової норми (умовою, за наявності якої можливо керуватися цією правовою нормою) є факт визначення у зобов'язанні (у даному випадку - в договорі), грошового еквіваленту в іноземній валюті.

Грошовий еквівалент в іноземній валюті - це відповідник чужоземної валюти, одержаний перерахуванням суми національної валюти (гривні) в грошову масу у чужоземній валюті (у даному випадку - долар США) за курсом Національного банку України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що п. 2 Додатку №1 та п. 2 Додатку №2 до договору оренди сторонами погоджено розмір орендної плати саме у гривні - 1200 (одна тисяча двісті) гривень в місяць та за березень 2013р. - 12000,00 грн. в місяць, за квітень - грудень 2013р. - 13600 грн. в місяць.

Пунктом 2 Додатку №1 та Додатку №2 до договору сторони визначили, що у випадку збільшення курсу гривні по відношенню до долару США на день сплати орендної плати у порівнянні з відповідним курсом на дату укладання даного договору більш як на 10%, тобто більш як 8,8 грн. за 1 долар США, розмір орендної плати пропорційно збільшується.

Отже, за умовами договору сума платежу, що визначена в гривні, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання прирівнюється до курсу долара США, і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком змінюється, однак все одно залишається гривневим.

Тобто п. 2 сторонами погоджено пропорційне збільшення розміру орендної плати саме на день сплати, при цьому за час дії договору (з 01.03.2013р. по 16.09.2013р.) курс гривні по відношенню до долару США не збільшувався то відповідно і перегляд розміру орендної плати не відбувався, а отже застосування передбаченої в п. 2 Додатків до договору формули перерахунку ціни з використанням курсу долару США, суперечить нормам ч. 2 ст. 533 ЦК України та не підлягає перерахунку.

Крім того в Додатковій угоді №1 від 15.09.2013р. до договору щодо виконання зобов'язань з оплати заборгованості за договором сторони станом на 15.09.2013р. підтверджують борг в сумі 80663,33 грн. та 4922,60 грн. без перерахунку гривні до долара США.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 186236,26 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають (265909,59 грн. - 79673,33 грн. = 186236,26 грн.).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 6037,71 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 11.09.2013р. по 20.03.2016р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача про стягнення 3% річних у розмірі 6037,71 грн. за період з 11.09.2013р. по 20.03.2016р., судом визнано його арифметично вірним та обґрунтованим.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний код НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 79673 (сімдесят дев'ять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 33 коп.; 3% річних у розмірі 6037 (шість тисяч тридцять сім) грн. 71 коп.; судовий збір у розмірі 1285 (одна тисяча двісті вісімдесят п`ять) грн. 67 коп.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 11.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 16.05.2016р.

Суддя В.В. Князьков