ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 910/25471/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Воліка І.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМТЕКС"
на рішення та постановугосподарського суду міста Києва від 10.12.2015 Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016
у справі№ 910/25471/15 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМТЕКС"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Траст-капітал"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
простягнення 182 833,62 грн.,
за участю представників:
від позивачаКочетова О.В.
від відповідачаСтовбун О.Й.
від третьої особине з'явився

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМТЕКС" (далі - ТОВ "АГРОХІМТЕКС") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Траст-капітал" (далі - ПАТ "АКБ "Траст-капітал") з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 82 833,62 грн., які були незаконно списані з банківського рахунку позивача, та 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/25471/15 (суддя Турчин С.О.) у задоволенні позову ТОВ "АГРОХІМТЕКС" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 (колегія суддів у складі: Сітайло Л.Г. - головуючого, Пашкіної С.А., Калатай Н.Ф.) рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/25471/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2015 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі № 910/25471/15, ТОВ "АГРОХІМТЕКС" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначені судові акти, а справу передати на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 19.04.2016 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Воліка І.М., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ТОВ "АГРОХІМТЕКС" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 17.05.2016 о 10 год. 40 хв.

У письмових запереченнях, які надійшли до Вищого господарського суду України 13.05.2016, ПАТ "АКБ "Траст-капітал" проти касаційної скарги ТОВ "АГРОХІМТЕКС" заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

16.05.2016 до Вищого господарського суду України від ТОВ "АГРОХІМТЕКС" надійшли письмові пояснення у даній справі.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак третя особа передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористалась.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 27.04.2009 між Закритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Траст-капітал" (в подальшому змінено на ПАТ "АКБ "Траст-капітал") (Банк) та ТОВ "АГРОХІМТЕКС" (Клієнт) укладено договір банківського рахунку № 274/ю (далі - Договір банківського рахунку).

За умовами Договору банківського рахунку Банк відкриває Клієнту поточні рахунки № 1 (далі - рахунок) у гривнях (980) та євро (978), відповідно до Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, на підставі заяви Клієнта і наданих ним документів і здійснює розрахунково-касове обслуговування, керуючись чинним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України і умовами Договору, а Клієнт зобов'язується оплачувати послуги Банку відповідно до тарифів Банку.

Відповідно до п. 2.1 Договору банківського рахунку розрахунки за рахунком здійснюються у межах залишків коштів на рахунку на підставі розрахункових документів, наданих Клієнтом у Банк і оформлених згідно з вимогами Національного банку України.

Розрахунково-касове обслуговування Клієнта у національній та іноземній валюті здійснюється у межах операційного часу, встановленого Банком, крім вихідних та святкових днів. Тривалість операційного часу Банку: понеділок-четвер - з 09-00 год. до 16-00 год., п'ятниця та передсвяткові дні - з 09-00 год. до 15-00 год. Клієнтам, що здійснюють розрахунково-касове обслуговування за допомогою системи "Клієнт-Банк", операційний час встановлюється з 09-00 год. до 16-00 год. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, виконуються не пізніше наступного дня або цього ж дня, за наявності технічних можливостей Банку, з оплатою згідно з тарифами Банку (п. 2.2 Договору банківського рахунку).

Також, 08.05.2009 між Закритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Траст-капітал" (в подальшому змінено на ПАТ "АКБ "Траст-капітал" (Банк) та ТОВ "АГРОХІМТЕКС" (Клієнт) укладено договір № 150 на банківське обслуговування по каналах зв'язку "Клієнт-Банк" (Bank On-Line) (далі - Договір № 150).

Відповідно до умов Договору № 150 Клієнт доручає, а Банк бере на себе забезпечення виконання умов розрахункового обслуговування за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів "Клієнт-Банк" (Bank On-Line).

06.09.2010 між ПАТ "АКБ "Траст-капітал" (Банк) та ТОВ "АГРОХІМТЕКС" (Клієнт) укладено договір № 150/1 на здійснення розрахунків за допомогою системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Internet-Банк" (ІFОBS) (далі - Договір № 150/1).

Згідно з п. 1.2 Договору № 150/1 Банк встановлює Клієнту програмне забезпечення, яке дозволяє виконувати створення, шифрування і відправлення в Банк платіжних документів, а також прийом банківських виписок по рахунках Клієнта та іншої довідкової інформації у порядку і на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до умов Договору № 150/1, за результатами підключення Клієнта до системи "Клієнт-Банк" сторони складають Акт про підключення до Системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Internet-Банк", форма якого наводиться в Додатку 2 до цього Договору.

На виконання умов Договору № 150/1 сторони склали та підписали Акт про підключення Клієнта до Системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Internet-Банк".

20.05.2015 відповідачем здійснено списання з поточного рахунку позивача № 1 на підставі платіжних доручень № 1180 від 20.05.2015 на суму 48 572,25 грн. (призначення платежу: "Сплата за комп'ютерну техніку згідно рахунку 1073 від 14.05.2015 p.") та № 1181 від 20.05.2015 на суму 34 261,37 грн. (призначення платежу: "сплата за ТО програмного забезпечення згідно акту виконаних робіт 1073/1 від 18.05.2015") грошових коштів на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4).

Відповідно до листа Дарницького районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про відкриття кримінального провадження № 0004890 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Однак, як вказав апеляційний господарський суд, станом на дату розгляду справи відомостей щодо ходу розслідування матеріали справи не містять.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вказаних платіжних доручень позивач не складав, а з вини відповідача стався несанкціонований доступ у систему дистанційного обслуговування. На думку позивача, відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, і повинен повернути незаконно списані кошти у розмірі 82 833,62 грн., оскільки не забезпечив належного захисту системи та провів спірні платіжні доручення у післяопераційний час. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. моральної шкоди, завданої несанкціонованим списанням коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України).

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція) банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів.

Згідно з п. 11.1 Інструкції оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування. Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", "телефонний банкінг" тощо.

Юридичною підставою для роботи клієнта за допомогою систем дистанційного обслуговування і оброблення банком дистанційних розпоряджень клієнта є договір банківського рахунку (п. 11.3 Інструкції).

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції. При виконанні розрахункової операції банк зобов'язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа.

У п. 1.4 Інструкції визначено, що електронний розрахунковий документ - документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами.

Відповідно до п. 11.5 Інструкції під час здійснення розрахунків за допомогою систем дистанційного обслуговування ("клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк" тощо) застосовуються електронні розрахункові документи. Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах дистанційного обслуговування, визначаються договором між банком та клієнтом, але обов'язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суму цифрами; призначення платежу; електронний/і цифровий/і підпис/и; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі "Допоміжні реквізити".

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису, для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи. Електронний документ на переказ, що не засвідчений електронним підписом, не приймається до виконання. Учасник платіжної системи має передбачити під час приймання електронних документів на переказ: процедуру перевірки електронного підпису; процедуру перевірки цілісності, достовірності та авторства електронного документа на переказ. У разі недотримання зазначених вимог банк або інша установа - учасник платіжної системи несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу.

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа, яким є параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб'єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису. Сертифікат відкритого ключа (далі - сертифікат ключа) - документ, виданий центром сертифікації ключів, який засвідчує чинність і належність відкритого ключа підписувачу. Сертифікати ключів можуть розповсюджуватися в електронній формі або у формі документа на папері та використовуватися для ідентифікації особи підписувача (ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Відповідно до п. 2.10 Інструкції клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку. Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду (номера), що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.

Згідно з положеннями ст. 22.6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи згідно з ЄДРПОУ/реєстраційним (обліковим) номером платника податків і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

Відповідно до положень п. 1.19 Інструкції банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом. Відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник.

Згідно з п. 2.3 Інструкції відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 20.05.2015 через систему "клієнт - Інтернет - банк" до відповідача надійшли платіжні доручення № 1180 від 20.05.2015 на суму 48 572,25 грн. та № 1181 від 20.05.2015 на суму 34 261,37 грн., на підставі яких відповідач списав з поточного рахунку позивача № 1 на користь ФОП ОСОБА_4 кошти у загальній сумі 82 833,62 грн.

Суди попередніх інстанцій встановили, що вказані платіжні доручення № 1180 від 20.05.2015 № 1181 від 20.05.2015 містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з п. 3.5 Договору № 150 надані Клієнту, згідно з Договором програмно-технічні засоби та друковані матеріали - розглядаються як конфіденційні і їх суворе збереження повинно бути забезпечене в достатній мірі. В зв'язку з цим, всі посадові особи Клієнта, які мають до них доступ, повинні поводитись з ними належним чином і утримуватись від їх розголошення або копіювання у будь-якому вигляді.

У п. 4.10 Договору № 150 сторони встановили, що переданий до Банку електронний платіжний документ вважається дійсним, якщо він перевіряється системою криптозахисту Банку на цілісність і справжність за допомогою відкритих робочих ключів Клієнта, зареєстрованих у Банку згідно з п. 4.5 Договору та чинною інструкцією. Сторони встановлюють, що відповідальність за достовірність оформлення документів за допомогою ЕП цілковито покладається на Клієнта.

Відповідно до п. 1.4.3 Інструкції ІFOBS, при прийманні банком електронного документа за допомогою вбудованих бібліотек "Шифр", перевіряються підписи на документі. Якщо перевірка пройшла вдало, система записує документ в БД ІFOBS. Обробка в АБС Б2 документів, які визначають порядок руху грошових коштів, і не містять цифрового підпису, блокується.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Банк перевірив дешифрування та справжність електронних цифрових підписів, які були дійсними на час підписання платіжних доручень. Здійснена відповідачем перевірка достовірності ЕЦП підтвердила, що вищезазначений платіж підписано легітимним цифровим підписом, що належить уповноваженому представнику позивача, і сторонніх втручань в систему "Інтернет - Клієнт-Банк" не встановлено.

Відхиляючи посилання позивача на відправлення платіжних доручень з іншої IP-адреси, суд апеляційної інстанції вказав, що матеріали не містять доказів звернення Клієнта до Банку із встановленням конкретної IP-адреси, тобто доступ до системи "Клієнт-Банк" клієнта не обмежувався конкретною ІР-адресою і за наявності дійсних ключів ЕЦП можливий з будь-якої ІР-адреси. Крім того, відповідачем надані виписки, згідно з якими позивачем неодноразово здійснювався вхід в систему "Інтернет-Клієнт-Банк" та виставлялись платіжні доручення з інших ІР-адрес, дійсність яких позивачем не заперечується.

Також, судами попередніх інстанцій відхилено посилання позивача на здійснення переказу коштів після закінчення операційного часу Банку, оскільки п. 2.2 Договору банківського рахунку сторони передбачили, що розрахункові документи, які надійшли після операційного часу, виконуються не пізніше наступного дня або цього ж дня, за наявності технічних можливостей Банку, з оплатою згідно із тарифами Банку.

Статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах; операційний час - частина операційного дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього ж робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, тарифами Банку, затвердженими Протоколом № 02 від 09.02.2015, встановлено тариф за здійснення розрахунків в післяопераційний час.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність посилань позивача на неправомірність проведення платіжних доручень у післяопераційний час.

Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів (далі - переказ) - це рух певної суми коштів, з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

У п. 1.32 ст. 1 "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що платник - це особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Пунктом 32.3.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" унормовано, що у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов'язаний переказати відповідну за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено апеляційним господарським судом, доказів, у розумінні ст. 35 ГПК України, щодо обставин, встановлених у кримінальному провадженні № 0004890, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що матеріалами справи не підтверджено, що безпідставне списання з поточного рахунку позивача на підставі платіжних доручень № 1180 від 20.05.2015 на суму 48 572,25 грн. та № 1181 від 20.05.2015 на суму 34 261,37 грн. грошових коштів відбулося з вини Банку, оскільки як встановлено під час розгляду справи, відповідачем при виконані зазначених електронних платіжних доручень перевірено правильність заповнення їх реквізитів, сформованих і підписаних з використанням дійсних електронних цифрових підписів посадових осіб позивача, виконано доручення Клієнта, що містилося в розрахункових документах.

Також, господарські суди дійшли висновку про безпідставність посилання позивача на неправомірні дії посадових осіб відповідача, оскільки докази несанкціонованого списання коштів з вини Банку в матеріалах справи відсутні, а, відповідно, протиправна поведінка та вина відповідача суду не доведена.

За таких обставин, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення 82 833,62 грн., списаних з банківського рахунку позивача.

Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку і про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 100 000 грн. моральної шкоди.

За таких обставин, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача 182 833,62 грн.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки господарських судів попередніх інстанцій є обґрунтованими. Твердження скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМТЕКС" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/25471/15 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.М. Волік

С.Р. Шевчук