РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа №910/4495/16

За позовом Закритого акціонерного товариства «Центр Фінансових Технологій»

До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про розірвання договору, додаткової угоди до нього та стягнення 148 689,60 Євро

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Горєв В.О. представник за довіреністю № 383 від 25.01.16.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство «Центр Фінансових Технологій» (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про:

- розірвання Договору про надання послуг від 05.09.13. та додаткової угоди до нього від 24.02.14., які укладені між позивачем та відповідачем;

- стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 148 689,60Євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.16. порушено провадження у справі № 910/4495/16 та призначено її до розгляду на 19.04.16.

18.04.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 19.04.16. представника відповідача та з огляду на невиконання ним вимог ухвали суду від 17.03.16., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 12.05.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 12.05.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 12.05.16. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/4495/16.

В судовому засіданні 12.05.16 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.13. між позивачем (далі - замовник) та відповідачем (далі - Організатор) було укладено Договір про надання послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. п. 1.1 - 1.3) замовник доручає, а Організатор зобов'язується у відповідності до умов Договору надати Замовнику послуги з організації бізнес заходу з 24-27 квітня 2014 року в Україні, в місті Києві, за адресою: вул. Велика Житомирська,2а, готель «Інтерконтиненталь».

Крім того, сторонами було підписано та скріплено печатками Додаток № 1 до Договору.

Додатковою угодою № 1 від 24.02.14. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору, яким сторони виклали п. 1.3 Договору в наступній редакції: Послуги надаються з організації бізнес заходу для Замовника, який відбудеться з 21-24 травня 2015 року в Україні, в місті Києві. Крім того, сторони домовились в Додатку № 1 до Договору замінити слова « 24-27 квітня 2014 р.» словами « 21-24 травня 2015 р.».

Згідно з п. 3.1 Договору, за надання послуг, вказаних в Додатку № 1 до Договору, Замовник здійснює 100% передплату на основі рахунку на оплату в строк до 30.09.13. Оплата здійснюється в Євро.

В матеріалах справи наявні: заява позивача на перерахунок коштів в іноземній валюті відповідачу на суму 148 689,60 Євро та виписка по особовому рахунку позивача за 27.09.13., які підтверджують перерахування коштів позивачем відповідачу.

Відповідно до п. 2.1 Договору, Організатор повинен не пізніше трьох робочих днів з моменту надання послуг передати Замовнику підписаний ним Акт приймання-передачі наданих послуг.

Послуги вважаються наданими в повному обсязі з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (п. 4.2 Договору).

Проте, відповідач позивачу послуга за Договором не надав, Акту приймання-передачі наданих послуг не підписав і не надіслав, сплачених позивачем грошових коштів на оплату послуг за Договором не повернув.

Вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, позивач здійснив 100% попередню оплату послуг за Договором відповідачу, проте останнім такі послуги надані не було, чим було порушено істотні умови Договору та зумовило звернення позивача з даним позовом про розірвання Договору та додаткової угоди до нього.

Строк дії договору сторонами погоджено п. 7.1 Договору, відповідно до якого він діє з моменту підписання сторонами і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно зі ст. ст. 14, 526 ЦК України між сторонами у справі виникли цивільні права і обов'язки (зобов'язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов'язання в силу ст. 525 ЦК України не допускається.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У свою чергу, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-пр/2002 недотримання позивачем вимог даної норми закону щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору (Відповідна позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 19.09.2011 р. № 3-74гс11, яка відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України є загальнообов'язковою для застосування).

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу приписів ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Невиконання відповідачем зобов'язання з надання передбачених Договором послуг свідчить про позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору (отримання послуг з організації бізнес заходу).

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем зобов'язання, яке має суттєве та вирішальне значення для суті укладеного між сторонами Договору, вимоги позивача про його розірвання та розірвання додаткової угоди до нього є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідачем не було виконано зобов'язання за Договором з надання послуг, а відповідно позивач має право на повернення суми здійсненої ним попередньої 100% оплати за Договором в розмірі 148 689,60 Євро.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні та незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань з надання послуг, внаслідок чого таке зобов'язання втратило для позивача господарський інтерес, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

При цьому судом враховано викладене в п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», що абзацом другим частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати нерезидентами судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. Водночас абзацом третім частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті: для нерезидентів (за їх бажанням) - в іноземній валюті, для інших платників - у гривнях.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати Договір про надання послуг від 05.09.13. та додаткову угоду до нього від 24.02.14., які укладені між Закритим акціонерним товариством «Центр Фінансових Технологій» (630559, Російська Федерація, Новосибірська область, робоче поселення Кільцеве, 35; ідентифікаційний код 689) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (01001, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (01001, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Закритого акціонерного товариства «Центр Фінансових Технологій» (630559, Російська Федерація, Новосибірська область, р.п. Кільцеве, 35; ідентифікаційний код 689) грошові кошти в сумі 148 689 (сто сорок вісім тисяч шістсот вісімдесят дев'ять) Євро 60 євроцентів, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору та 2 230 (дві тисячі двісті тридцять) Євро 34 євроценти - судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.05.16.

Суддя Т.М. Ващенко