ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 рокуСправа № 912/1265/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Макаренко Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/1265/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради

про стягнення 8 583 445,35 грн.

Представники учасників судового процесу:

від позивача - ОСОБА_1 , довіреність № 14-96 від 18.04.14 ;

від відповідача - ОСОБА_2 , довіреність № 10 від 04.01.16 ;

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою №14/2-367 від 26.03.16 з вимогою стягнути з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради основний борг в сумі 4 761 314,30 грн, пеню в сумі 1 369 544,35 грн, 3% річних в сумі 147 282,94 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 305 303,76 грн, судовий збір покласти на відповідача.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідачем вчасно не виконані умови Договору щодо сплати отриманого природного газу. З огляду на це ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить стягнути з відповідача суму основного боргу, а також пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою від 01.04.16 порушено провадження у справі, судовий розгляд призначено на 28.04.16 об 11:00 год., від сторін витребувано необхідні документи. У судовому засіданні 28.04.16 оголошено перерву до 12.05.16. У судовому засіданні 12.05.16 оголошено перерву до 17.05.16.

У судовому засіданні 17.05.16 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, крім того подав відзив № 499 від 27.04.16 та клопотання № 811 від 16.05.16, у яких просить зменшити розмір пені на 95 % та стягнути основний борг в сумі 3 533 514,30 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 737 841,25 грн. та 3% річних в розмірі 113 375,48 грн. за розрахунком "Теплокомуненерго".

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП ОМР "Теплокомуненерго" (Покупець) 18.12.13 укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1386/14-БО-18 (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю природний газ, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), в обсязі і на умовах цього Договору. (а.с. 14-19)

Відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язався надавати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язався повертати покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу узгоджена між сторонами в розділі 5 Договору та визначено, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1000 куб. м - 3823,78 грн., крім того ПДВ - 17% - 650,04 грн., всього з ПДВ - 4 473,82 грн. Загальна вартість Договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. Договору).

Строк дії Договору встановлено з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками, і до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 Договору). Зазначені вище та інші умови Договору узгоджені між сторонами шляхом підписання останньої сторінки Договору представниками Продавця і Покупця, які скріплено печатками обох сторін Договору.

До Договору сторонами неодноразово вносилися зміни шляхом підписання Додаткових угод. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 31.01.2014 в п. 1.2. Договору зазначено, що газ, що продається за цим Договором використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями ( далі - споживачами Покупця). Також у пункт 5.2. Договору внесено зміни, відповідно до яких з 01 січня 2014 року до сплати за 1000 куб. м природного газу - 2783,96 грн., крім того ПДВ - 20% - 556,79 грн., всього з ПДВ - 3 340,75 грн. Також цією Додатковою угодою внесено зміни в реквізити Продавця. (а.с. 20)

Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 30.04.2014 з 01.04.14 до сплати за 1000 куб. м природного газу - 4387,40 грн., крім того ПДВ - 20% - 877,48 грн., всього з ПДВ - 5264,88 грн. ( а.с. 21)

Відповідно до Додаткової угоди № 3 від 23.05.2014 з 01.05.14 до сплати за 1000 куб. м природного газу - 5173,48 грн., крім того ПДВ - 20% - 1034,70 грн., всього з ПДВ - 6208,18 (а.с. 22)

Відповідно до Додаткової угоди № 4 від 15.09.2014 з 01.09.14 до сплати за 1000 куб. м природного газу - 5338,18 грн., крім того ПДВ - 20% - 1067,64 грн., всього з ПДВ - 6405,82 (а.с. 23)

Відповідно до Додаткової угоди № 5 від 10.11.2014 з 01.11.14 до сплати за 1000 куб. м природного газу - 5568,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1113,74 грн., всього з ПДВ - 6682,44 (а.с. 24)

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Так, за змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Договору позивач поставив протягом січня-квітня 2014, жовтня-грудня 2014, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 16 438 451,05 грн., що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи. (а.с. 25-31)

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Однак, відповідач зобов'язання за договором виконав лише частково, що підтверджується сальдо та довідкою по операціях щодо покупця (а.с. 32-35). За твердженням позивача станом на 16.12.2015 розмір основного боргу становить 4 761 314,30 грн. Існування заборгованості саме в такій сумі відповідач заперечив. За доводами відповідача, сума основного боргу становить 3 533 514,30 грн, оскільки на виконання умов Договору 7/375-в від 19.11.2015 (а.с. 66-69) відповідачем перераховано на рахунок позивача кошти у сумі 1 227 800,00 грн. для погашення заборгованості за природний газ згідно з Договором № 1386/14-БО-18 від 18.12.2013 року. Вказане підтверджується платіжним дорученням № 11 від 26.11.2015 (а.с. 65). Вказаний факт не спростовано позивачем.

Таким чином, господарський суд погоджується з доводами відповідача, що сума основного боргу за договором № 1386/14-БО-18 від 18.12.2013 року становить 3 533 514,30 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості в сумі 3 533 514,30 грн. за отриманий відповідачем газ, матеріали справи не містять.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення заборгованості за поставлений ним природній газ підлягають задоволенню частково, в сумі 3 533 514,30 грн.

ПАТ "НАК "Нафтогаз" також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2 305 303,76 грн та 3% річних у розмірі 147 282,94 грн. на підставі норм ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд погоджується з позивачем, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проте, позивач не враховує, що не підлягають застосуванню санкції за невиконання або неналежне виконання покупцем договірних зобов'язань з оплати вартості отриманого природного газу за договором купівлі-продажу та наслідки за порушення грошового зобов'язання, встановлені ч. 2 ст. 625 ЦК України, у випадку, коли сторони уклали договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, змінивши у такий спосіб порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Для застосування санкцій, передбачених договором купівлі продажу природного газу та наслідків, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату вартості природного газу було здійснено з порушенням порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків (аналогічна правова позиція висловлена у Постановах ВСУ від 01.07.15 у справі № 924/1230/14; від 23.09.15 у справі № 917/2519/14; від 07.10.2015 у справі № 924/406/14, від 16.09.15 у справі № 917/2520/14, від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14).

Матеріали справи свідчать, що на виконання постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 між головним управлінням Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, департаментом фінансів Кіровоградської облдержадміністрації, фінансовим управлінням Олександрійської міської ради, управлінням житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування Олександрійської міської ради, комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради та НАК "Нафтогаз України" укладено договір від 19.11.2015 № 7/375 - про організацію взаєморозрахунків, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з центрального водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади або місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30. ( а.с. 66-69)

Разом з тим, у п. 17 договору про організацію взаєморозрахунків сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, сума основного боргу станом на 16 грудня 2015 року становила 3 533 514,30 грн. та залишилася незмінною на сьогоднішній день.

Укладаючи договір від 19.11.2015 № 7/375 на виконання постанови КМУ № 30 від 29.01.2014, сторони змінили порядок та спосіб виконання зобов'язання. Тому для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

ПАТ "НАК "Нафтогаз" просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2305303,76 грн та 3% річних у розмірі 147282,94 грн, проте, з огляду на викладене, господарський суд не погоджується з розрахунком позивача.

Відповідач 16.05.16 подав власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат. Перевіривши поданий КП "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради" розрахунок 3% річних та інфляції, господарський суд повністю погоджується з ним.

Щодо розрахунку інфляційних втрат, то позивач помилково вважає, що відповідно до п.3.2 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року нарахування інфляційних втрат здійснюється саме за період прострочення, та, на його думку, не протирічить механізму розрахунку інфляційних втрат, викладеному у листі Верховного Суду від 03.04.97 № 62-97. Таким чином, на думку позивача, нарахуванню згідно інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу а й суми, на які збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

Також позивач заперечив проти наведеної відповідачем суми інфляційних втрат та 3% річних за грудень, оскільки вважає, що у грудні 2014 року сума основного боргу становила 4 761 314,30 грн., а не 3 533 514,30 грн.

Проте господарський суд враховує, що договір про організацію взаєморозрахунків № 7/375 укладено 19.11.2015, та на виконання умов Договору № 7/375-в від 19.11.2015 відповідачем перераховано на рахунок позивача кошти у сумі 1 227 800,00 грн. для погашення заборгованості за природний газ згідно з Договором № 1386/14-БО-18 від 18.12.2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 26.11.2015, правильна сума боргу, на яку нараховуються інфляційні втрати та 3% річних за грудень 2014 становить 3 533 514,30 грн.

Господарський суд не погоджується також з тим, що заявником позову нарахована сума, на яку збільшився борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, при нарахуванні "інфляційних" за наступний місяць на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за попередній місяць, тобто "інфляційні" нараховані на "інфляційні".

Передбачене приписами статті 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарський суд приймаючи до уваги листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", погоджується з доводами відповідача, що сума на яку збільшився борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, за зобов'язаннями березня 2014 становить 58442,20 грн.; за зобов'язаннями жовтня 2014 становить 29026,12 грн; за зобов'язаннями листопада 2014 інфляційні втрати становлять 120550,15 грн.; за зобов'язаннями грудня 2014 інфляційні втрати становлять 1456876,72 грн.

Вказані правові позиції були висловлені Вищим господарським судом України, про що зазначено у Інформаційному листі від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права".

Аналогічна позиція суду апеляційної та касаційної інстанцій вбачається при розгляді справи № 912/25/14.

Таким чином, господарський суд погоджується з доводами відповідача, що сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача за період з 15.02.2014 по 16.12.2015р. становить 113375,48 грн., загальна сума інфляційних втрат становить 1737841,25 грн. за період з лютого 2014р. по листопад 2015 року включно, враховуючи, що розрахунки за спожитий газ в сумі 1227800 грн. проведені відповідачем в рамках 6-стороннього договору про організацію взаєморозрахунків, тому на цю суму відповідачем правомірно не нараховуєтьься втрати від інфляції та 3% річних.

Враховуючи викладене, господарський суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат частково, а саме в сумі 113375,48 грн. та 1737841,25 грн. відповідно.

Господарський суд також враховує, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Позивачем нараховано пеню в розмірі 1369544,35 грн. за період з 19.02.2014р. по 16.12.2015р. Відповідачем не заперечено розрахунок позивача, проте заявлено клопотання про зменшення пені на 95%.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду надано право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Господарський суд враховує, що відповідачем по справі заявлене клопотання щодо зменшення розміру пені, мотивоване наступним:

- ступінь виконання зобов'язань за договором № 1386/14-БО-18 становить 78%. Матеріали справи не засвідчують той факт, що несвоєчасне виконання КП "Теплокомуненерго" зобов'язань за договором завдало яких-небудь збитків Позивачу;

- причиною неналежного виконання зобов'язання є скрутний майновий стан підприємства, що підтверджується статистичною фінансовою звітністю за 2014 та 2015 роки та довідкою про заборгованість за податковими зобов'язаннями, відповідно до якої заборгованість по податках станом на 01.04.2016 становить 7 901 713,41 грн. На підтвердження вказаного відповідач додав копії фінансової звітності і довідку. (а.с. 60 - 64)

- станом на 01.04.2016 заборгованість перед КП "Теплокомуненерго" категорії споживачів теплової енергії становить "населення" складає 37 592 966,64 грн. У складі споживачів теплової енергії Відповідача категорія "населення" складають 96 %. На заборгованість населення згідно Закону України від 13.11.96 № 486/96-ВР "Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" заборонено було нараховувати пеню, інфляційні втрати, 3% річних. З 01.01.2011 дія цього закону скасована, проте порядок нарахування і стягнення пені з населення на сьогоднішній день так і залишається не врегульовано відповідними нормативними актами.

Суд погоджується з доводами відповідача та враховує 78 % виконання зобов'язання КП "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради, добросовісну поведінку відповідача, фінансову залежність від субвенції з державного бюджету, а також те, що вказані обставини призвели до виникнення заборгованості у відповідача та неможливості своєчасно розрахуватися за спожиту електроенергію.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд також враховує положення підпункту 3.17.4. пункту 3.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення з відповідача, господарський суд враховує: ступінь виконання боржником зобов'язань за договором поставки електричної енергії, доводи відповідача що причиною неналежного виконання зобов'язання відповідачем є залежність від субвенції з державного бюджету. Враховується також строк прострочення виконання зобов'язання, вжиття відповідачем всіх можливих заходів для погашення заборгованості перед позивачем (добросовісна поведінка відповідача), а також ту обставину, що відповідач є єдиним спеціалізованим підприємством по транспортуванню та очищенню води в Кіровоградській області.

Отже, господарський суд вважає, що даний випадок є винятковим та зменшує розмір пені на 50% та стягує з відповідача пеню за несвоєчасну сплату заборгованості в сумі 684772,18 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені господарський суд відмовляє.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України та пункту 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру.

Позивачем заявлено до стягнення загалом 8583445,35 грн. та сплачено усього 128751,68 грн судового збору. Господарський суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 6069503,21 грн. Відповідно судовий збір покладається на відповідача у сумі, пропорційній розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 101301,81 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33,34,44,49, 82-85, 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. 50 років Жовтня,32-а, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) основний борг в сумі 3 533 514,30 грн., пеню в сумі 684 772,18 грн., три відсотки річних в сумі 113 375,48 грн., втрати від інфляції в сумі 1 737 841,25 грн., а також судовий збір в сумі 101 301,81 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 23.05.16

Суддя Т. В. Макаренко