ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.04.2016 Справа № 905/2671/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Мальцева М.Ю., при секретарі судового засідання Гусакові О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи.

за позовом: Дочірнього підприємства Донецький облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України,

м. Красноармійськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ Автодоркомплект, м.Маріуполь

про стягнення у загальному розмірі 49141,27 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - за довіреністю №55 від 20.11.2015 р.;

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірне підприємство «Донецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України», м. Красноармійськ звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Автодоркомплект», м.Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 49141,27 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на копію договору оренди майна №2/07 від 08.07.2013р. з додатком, копія акту приймання-передачі майна, копії листів №136 від 02.07.2012 р., №01-24/521 від 03.07.2012 р., № 79/1 від 03.06.2013 р.

16.10.2015 р. порушено провадження по справі №905/2671/15.

09.11.2015 р. через канцелярію суду відповідач надав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення судового засідання

20.11.2015 р. через канцелярію суду позивач надав супровідний лист з додатками.

24.11.2015 р. через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву з додатками.

10.12.2015 р. через канцелярію суду позивач надав заяву про продовження строку розгляду справи №905/2671/15 на 15 календарних днів., яка була задоволена ухвалою суду від 10.12.2015 р.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області у звязку з перебуванням судді Мальцева М.Ю. на лікарняному та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.12.2015 р. справу № 905/2671/15 було передано до провадження судді Колеснику Р.М.

29.12.2015 р. через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву з додатками.

18.01.2016 р. через канцелярію суду позивач надав заперечення на відзив позивача.

На підставі розпорядження керівника апарату господарського суду Донецької області у звязку з переведенням судді Колесника Р.М на посаду судді господарського суду Київської області та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.02.2016 р. справу № 905/2671/15 було передано до провадження судді Мальцеву М.Ю.

04.02.2016 р. через канцелярію суду позивач надав довідку.

26.02.2016 р. через канцелярію суду позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та заяву про проведення судового засідання без участі свого представника.

26.02.2016 р. через канцелярію суду відповідач надав додаткові пояснення по справі.

17.03.2016 р. через канцелярію суду відповідач надав заперечення на заперечення, на відзив позивача.

23.03.2016 р. на адресу суду від позивач надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач, просить суд позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі 45092,45 грн. припинити, а з відповідача стягнути пеню в розмірі 3605,35 грн. за період з 17.08.2015 р. по 31.10.2015 р., 3% річних у розмір 275,51грн., а всього борг у розмірі 3880,86 грн., яка була прийнята судом. Таким чином остаточними позовними вимогами на час розгляду справи по суті є стягнення пені в розмірі 3605,35 грн. та 3% річних у розмір 275,51грн. за період з 17.08.2015 р. по 31.10.2015 р.

24.03.2016 р. через канцелярію суду відповідач надав відзив на вимоги заяви про уточнення позовних вимог та заяву про долучення документів до справи.

30.03.2016 р. через канцелярію суду представник позивача надав заяву про продовження строку розгляду справи №905/2671/15 на 15 календарних днів, яка була задоволена ухвалою суду від 30.03.2016 р.

Представники позивача та відповідача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляли, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд.

Встановив:

08 липня 2013р. між філією Маріупольська ДЕД Дочірнього підприємства Донецький облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (надалі - Орендодавець) та ТОВ Виробничо-комерційна фірма Автодоркомплект (надалі-Орендар) укладено договір оренди майна №2/07.

За умовами укладеного договору (п.1.1.) Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування майно, за адресою: Донецька область, Волноваський район, с.Анадоль, що обліковується на балансі філії Маріупольська ДЕД ДП Донецький облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

За невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п.8.1).

Згідно п.8.3 у разі затримки внесення орендної плати, плати за утримання та інших платежів, обумовлених в т.ч. і Додатковими угодами, Орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день такої затримки (включно день оплати).

Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, який діє з моменту його підписання обома сторонами по 08.06.2016р. (п.9.1).

02.03.2015р. між Дочірнім підприємством Донецький облавтодор відкритого товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі філії Маріупольська ДЕД ДП Донецький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України та ТОВ Виробничо-комерційна фірма Автодоркомплект укладено Додаткову угоду б/н до Договору оренди майна №2/07, доповнивши наступним пунктом:

Пункт 2.3 доповнити наступним текстом: орендар, зважаючі на відсутність потреби використовувати у виробничій діяльності , за взаємною згодою сторін, достроково повертає з оренди частину майна, згідно акту приймання передачі.

Пункт 3.1 доповнити наступним текстом: розмір орендної змінюється у зваязку з поверненням частини орендованого майна.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору, згідно з Актом приймання-передачі вказаного майна за вартістю, визначеною оцінкою (п.2.1 договору).

Згідно умов п.2.2. передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається ПАТ ДАК Автомобільні дороги України, а Орендар користується ним протягом строку дії Договору.

Пунктом 3.1 орендна плата визначається на підставі незалежної оцінки і становить за перший місяць розрахунку 1286,09 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, відповідно до наданих орендодавцем рахунків.

Орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок Орендодавця в розмірі 100% щомісяця не пізніше 17 числа місяця наступного за звітнім, відповідно до наданих Орендодавцем рахунків (п.3.2 договору).

Згідно приписів п.3.3 зміна розміру орендної плати у будь-якому випадку оформлюється додатковими угодами між Сторонами.

У разі припинення (розірвання) договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільніє Орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції (п.3.5 договору).

Відповідно до п.4.2 орендар зобовязується своєчасно та в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок Орендодавця орендну плату, суму податку на додану вартість, суму відшкодування плати за комунальні та інші послуги (якщо такі надаються), плату за послуги, які надає Орендодавець (якщо такі надаються).

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною першою статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

В силу вимог передбачених ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно вимог статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з положеннями статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 285 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В процесі розгляду справи № 905/2671/15 між сторонами складено акт про проведення взаємозаліку зустрічних вимог, відповідно до якої зобовязання на суму 45092,45 грн. за договором №2/07 від 08.07. 2013 р. є зарахованим.

Таким чином суд робить висновок про несвоєчасне внесення орендної плати відповідачем відповідно до умов договору. Але слід зазначити, що відповідно до заяви про зменьшення позовних вимог від 23.03.2016 р. стягнення заборгованості з орендної плати не є предметом спору.

Щодо стягнення пені в сумі 3605,35грн. за період з 17.08.2015 р. по 31.10.2015 р. на підставі умов п.8.3. договору оренди суд зазначає наступне:

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічне положення міститься у ст.611 ЦК України, відповідно до якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки, що узгоджується із ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення закріплені і в ст.ст.216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Перевіривши розрахунок пені суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним та позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в сумі 3605,35 грн. за період з 17.08.2015 р. по 31.10.2015 р.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 275,51 грн за період з 17.08.2015 р. по 31.10.2015 р., суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитору зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок розміру 3% річних суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним. Таким чином вимоги позивача про стягнення на 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань в сумі 275,51грн. , за період з 17.08.2015 р. по 31.10.2015 р. підлягають задоволенню.

Посилання відповідача, на норми Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, а також твердження про скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1,3 ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

На виконання Указу Президента України Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України від 08.11.2011 №1056, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про утворення відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України від 28.02.2002 №221, з урахуванням Закону України Про акціонерні товариства та Наказу Державної служби автомобільних доріг України № 73 від 16.03.2011 було створено ПАТ ДАК Автомобільні дороги України (далі Компанія).

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 10.07.2015 №157 було затверджено статут Компанії .

Засновником Компанії є держава в особі Державного агентства автомобільних доріг України (п.5.1 статуту Компанії).

За змістом п.6.3 статуту Компанії, зокрема, Компанія є власником: майна, переданого їй засновником до статутного капіталу; продукції, виробленої Компанією у результаті господарської діяльності; майна, що передано дочірнім підприємствам на праві господарського відання.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.3 статуту Компанії, статутний капітал Компанії становить ,90 грн, який поділений на 1272887 простих іменних акцій.

У державній власності закріплюються 100 відсотків акцій Компанії (п.8.2 статуту Компанії).

За приписом ч.1 ст.3 Закону України Про акціонерні товариства, акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Товариство є власником майна переданого йому учасниками у власність як вклад до

статутного (складеного) капіталу (п.1 ч.1 ст.12 Закону України Про господарські товариства).

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку що власником майна, переданого до статутного капіталу Компанії її засновником (державою) є саме Компанія, в свою чергу держава набула корпоративні права, що випливають з права власності держави на 100 відсотків акцій Компанії.

Згідно з п.1.1. статуту позивача, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 04.11.2014 №341, позивач був створений відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 №156 на власності Компанії.

За змістом п.п.4.2, 4.3 статуту позивача, майно підприємства складається з сукупності речей, майнових прав, інших цінностей, вартість яких відображається на самостійному балансі підприємства, яке передається засновником підприємству в господарське відання та іншого майна, набутого підприємством на засадах не заборонених чинним законодавством та статутом позивача. Власником майна переданого до господарського відання підприємства (позивача) залишається засновник (Компанія), проте підприємство має право вчиняти передбачені законодавством заходи задля захисту такого майна. Джерелами формування майна підприємства є: доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, а також від інших видів фінансово-господарської діяльності; кредити банків та кошти інших кредиторів; безоплатні та благодійні внески; інші джерела не заборонені чинним законодавством.

Таким чином, майно, що було передано Компанією до господарського відання позивача, залишилось у власності Компанії, а майно, що було набуте позивачем в процесі господарської діяльності, є його власним, а відтак дія ст.7 Закону на правовідносини що виникли між позивачем та відповідачем за договором оренди майна від 10.06.2013 №3/06 не розповсюджується, та, відповідно, підстави для скасування орендної плати за користування предметом оренди відсутні.

Отже, враховуючи що позивач є самостійним субєктом господарювання, який також провадить свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, то суд також приходить до висновку про неможливість застосування ст. 7 Закону, оскільки таке застосування не буде направлено на досягнення основної мети Закону, не сприятиме забезпеченню підтримки позивача, як субєкта господарювання який також провадить господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та призведе до порушення його прав.

Окрім цього, виходячи з аналізу змісту ст.7 Закону, відповідно до якої скасовується на період проведення антитерористичної операції орендна плата за користування державним та комунальним майном субєктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, саме на державу та органи місцевого самоврядування, а не на самостійні субєкти господарювання, покладені додаткові витрати повязані з неодержанням від зазначених субєктів орендної плати за користування державним та комунальним майном.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України, пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вимог передбачених ст.ст.11, 16, 202, 509, 530, 546, 549, 550, 598, 599, 626, 627, 629, 632, 651, 759, 761, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 67, 173, 174 193, 216-218, 230, 285 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст.1, 2, 2-1, 4-2, 4-5, 4-6, 4-7, 12, 15, 20, 22, 28, 32-34, 36, 43, 49, 74, 75, 77, п.1-1. частини 1 ст.80, 81-1, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Дочірнього підприємства Донецький облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Красноармійськ, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ Автодоркомплект, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення пені у розмірі 3605,35 грн., 3% річних в розмірі 275,51 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ Автодоркомплект, м.Маріуполь, Донецька область (87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Артема,58, ) пеню у розмірі 3605,35 грн., 3% річних в розмірі 275,51 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (складання).

Вступну та резолютивну частини рішення

оголошено в судовому засіданні 18.04.2016 р.

Повне рішення складено 25.04.2016 р.

Суддя М.Ю. Мальцев