РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016Справа №910/3042/16

За позовом Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Сталь»

Про стягнення 14 878,73 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: Калініченко Б.І. представник за довіреністю № 520-802 від 07.04.16.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Львівський державний завод «Лорта» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Сталь» (далі - відповідач) про стягнення 14 878,73 грн. сплачених за товар грошових коштів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що на підставі рахунку-фактури № СФ-0002601 від 16.07.15. позивачем було сплачено відповідачу передплату за товар, який було поставлено відповідачем за видатковою накладною № РН-110802 від 11.08.15., проте, вказаний товар було поставлено позивачу товар з істотними недоліками, внаслідок чого Державне підприємство «Львівський державний завод «Лорта» просить суд стягнути з відповідача 14 878,73 грн. грошових коштів сплачених за товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.16. порушено провадження у справі № 910/3042/16 та призначено її до розгляду на 17.03.16.

За результатами судового засідання 17.03.16. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 19.04.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 10.05.16.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.16. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

За результатами судового засідання 10.05.16. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 19.05.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 19.05.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 19.05.16. вкотре не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/3042/16.

В судовому засіданні 19.05.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.15. відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-0002601 на оплату товару - Круг 75 ст. 30ХН2МФА у кількості 180.000 кг на суму 14 878,73 грн. з ПДВ.

07.08.15. платіжним дорученням № 28 позивач перерахував відповідачу 14 878,73 грн. з призначенням платежу "За круг ст. зг. рах. № СФ-0002601 від 16.07.15р. в т.ч. ПДВ 2479,79 грн.".

Зазначене додатково підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача за 07.08.15.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до видаткової накладної № РН-110802 від 11.08.15., позивач отримав від відповідача наступну продукцію: Круг 75 ст. 30ХН2МФА у кількості 180.000 кг на суму 14 878,73 грн. з ПДВ.

12.08.15. позивачем (головним технологом ОСОБА_2 та хіміком-аналітиком ОСОБА_3) було складено висновок № 155 хімічного контролю металопродукції по видатковій накладній № РН-110802 від 11.08.15., яким встановлено невідповідність поставленої марки сталі (сталь 45) замовленій (сталь 30 ХН2 МФА).

Листом вих. № 586-2100 від 13.08.15., направленого відповідачу 13.08.15 згідно журналу з реєстрації вихідних факсограм Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта», позивач довів до відома останнього, що в зв'язку з невідповідністю марки сталі по проплаченому рахунку № СФ-0002601 від 16.07.15. позивач звертається до відповідача з проханням замінити матеріал або повернути грошові кошти.

Далі позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Сталь» було направлено лист № 586-2267 від 09.09.15. (направлено 09.09.15. та вручено відповідачу 17.09.15. згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення потового відправлення) з повідомленням про те, що з метою складання акту про приховані недоліки, виявлені в поставленій відповідачем продукції за видатковою накладною № РН-110802 від 11.08.15., Державне підприємство «Львівський державний завод «Лорта» просить відповідача направити повноважного представника для участі у складанні акту 14.09.15.

Проте, відповідачем поставлену продукцію замінено не було, як не було повернуто грошові кошти позивачу в сумі 14 878,73 грн. та не направило свого повноважного представника для складання акту.

Зазначене відповідачем не спростовано.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що відповідачем було поставлено позивачу товар неналежної якості.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Суд відзначає, що відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, жодних доказів на обґрунтування своє правової позиції у справі не надав.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Оскільки рахунок-фактура, направлений відповідачем позивачу містив найменування товару, його кількість та ціну, та враховуючи здійснення попередньої оплати такого рахунку та поставка товару, слід дійти висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину на поставку товару у спрощений спосіб.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов'язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

За змістом ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Також, відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідно до ст. 678 ЦК покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту (ст. 679 ЦК України).

Істотним недоліком вважається недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Як відзначалось судом, відповідно до висновку № 155 від 12.08.15. хімічного контролю, металопродукція по видатковій накладній № РН-110802 від 11.08.15. має невідповідність поставленої марки сталі (сталь 45) замовленій (сталь 30 ХН2 МФА).

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Сталь» було поставлено позивачу металопрокат, виготовлений з іншої марки сталі, що робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором, тобто є істотним недоліком. Вказане відповідачем не спростовано.

Виходячи з приписів зазначених норм та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що вимога про повернення позивачу сплаченої відповідачу за товар суми коштів в розмірі 14 878,73 грн. є такою, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Сталь» (04077, м. Київ, вул. Дніпроводська, б. 1-А, офіс 60; ідентифікаційний код 38736408) на користь Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» (79040, м. Львів, вул. Патона, б. 1; ідентифікаційний код 30162618) 14 878 (чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 73 коп. - сплачених за товар грошових коштів, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.16.

Суддя Т.М. Ващенко