ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа № 909/782/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 м. Івано-Франківськ, вх. №01-05/1557/16 від 29.03.2016 року,

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 року

у справі № 909/782/15

за позовом: Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, м. Івано-Франківськ,

до відповідача: фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 м. Івано-Франківськ,

про: стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання Договору оренди нежитлового приміщення

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_3 посвідчення №034450 від 20.07.2015 року;

від позивача: ОСОБА_4 представник на підставі довіреності №11/1534 від 30.12.2015 року; ОСОБА_5 представник на підставі довіреності 11/1535 від 30.12.2015 року;

від відповідача: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 року у справі №909/782/15 (суддя Гриняк Б.П.) позовні вимоги Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, м. Івано-Франківськ, до відповідача фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 м. Івано-Франківськ про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання Договору оренди нежитлового приміщення задоволено повністю .

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 року у справі №909/782/15, відповідач фізична особа- підприємець ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що господарський суд першої інстанції не врахував що спірні нежитлові приміщення не належать особі, в інтересах якої подано позов. На момент звернення позивача із позовом, а також постановлення судового рішення, вони належали ТОВ «Ріел-Плюс ЛТД». Вказані обставини підтверджуються даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 31.03.2015р., якою залишено без розгляду позов Івано-Франківської КЕЧ району до підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди. Даною ухвалою встановлено факт належності на праві власності спірних приміщень ТОВ «Ріел-Плюс ЛТД». Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 р. у справі № 909/782/15 та відмовити у позові.

Протоколом передачі судової справи автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2016р. справу №909/782/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_6 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 19.04.2016 р..

19.04.2016 року було складено повідомлення у якому зазначено, що у звязку із відрядженням судді члена колегії Желіка М.Б., розгляд вищевказаної справи не відбувся з урахуванням положень абз. 2 пп.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 03.03.2016 року.

Ухвалою суду від 04.05.2016 року розгляд справи відкладався на 17.05.2016 року.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 17.05.2016 року зявились представники прокуратури та позивача, проти апеляційної скарги заперечили, надали усні пояснення по суті спору. Рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим, просили залишити його без змін апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта в судове засідання повторно не зявився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, 02.02.2010 р. між Івано-Франківською квартирно-експлуатаційною частиною району та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 укладено Договір оренди нерухомого військового майна №43/2010, згідно умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення площею 36,8 кв.м. в будівлі №1 військового містечка №37 по вул. Січових Стрільців, 4 у м. Івано-Франківську. Додатковою угодою №47/18д/2013 від 02.01.2013 року внесено ряд змін до даного Договору оренди та продовжено строк його дії до 02.12.2015 року.

Відповідно до вимог п. 5.3 Договору, орендар зобов'язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п. 2 Додаткової угоди 347/18д/2013 розмір орендної плати встановлений без ПДВ за базовий місяць (листопад 2012 року) на рівні 7170 грн., за результатами конкурсу (домовленості), з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об'єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі ОСОБА_1 розрахунку орендної плати затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.19995 року, яка становила без ПДВ за базовий місяць розрахунку (листопад 2012) 7152,24 грн.. В подальшому розмір орендної плати корегується в залежності від індексу інфляції згідно методики.

Відповідно до п. 3.6 Договору, орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок орендодавця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 2.8 Договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар сплачує штраф у розмірі 2% від суми заборгованості.

На момент подання позову до суду, заборгованість відповідача по орендній платі становила 119183,52 грн. (за вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий березень, квітень, травень, червень, 2015 року), враховуючи пеню, інфляційні втрати та земельний податок). Доказів погашення заборгованості відповідачем на дату звернення із позовом та на дату розгляду справи апеляційним судом надано не було.

Івано-Франківською КЕЧ району на адресу скаржника були надіслані претензії, які залишені без відповіді та задоволення.

Таким чином, суд першої інстанції підставно встановив, що заборгованість відповідача по орендній платі за Договором оренди нерухомого військового майна №43/2010 від 02.02.2010 року становить 157300,75 грн., з яких: 154753,26 грн. - заборгованість по орендній платі (з урахуванням пені, інфляційних втрат та податку на землю) та 2547,49 грн. - штрафу у розмірі 2% від заборгованості по орендній платі за вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, червень , липень, серпень 2015 року. Покликаючись на належність обєкту оренди іншому субєкту, скаржник не подав доказів виконання своїх обовязків орендаря і на рахунок такої особи.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 ГК України. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до статті 284 ГК України, орендна плата є істотною умовою договору оренди. Пунктом 1 статті 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного і комунального майна".

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На вимогу однієї із сторін Договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав передбачених законодавчими актами України (ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна). Пунктом 5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" від 29.05.2013 року №12, зазначено, що вирішуючи питання щодо дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем (наймачем) платежів, господарським судам слід враховувати, що законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Матеріалами справи підтверджується, що скаржник систематично порушував умови договору в частині внесення орендної плати, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість по оплаті за спірним договором. За цих підстав суд першої інстанції правомірно задовольнив позов.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 р. у справі № 909/782/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Івано-Франківської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 м. Івано-Франківськ, вх. №01-05/1557/16 від 29.03.2016 року- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 року у справі № 909/782/15 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 23.05.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.