ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.16р. Справа № 904/2969/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором на послуги з інкасації коштів №89-13і від 21.02.2013р.

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № 09-32/460 від 20.07.15р.;

від відповідача: представник ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 01.04.16р.

СУТЬ СПОРУ:

18.04.2016р. публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 1000,00грн.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 13.04.2016р. за вих.№09-12/472 ухвалою суду від 19.04.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 12.05.2016р.

Суд розгляд справи відкладав з 12.05.2016р. на 26.05.2016р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 12.05.2016р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 12.05.2016р.

26.05.2016р. господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, також подав пояснення по справі та клопотання про долучення до матеріалів справи.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано. В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

В силу вимог статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 26.05.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2013р. між публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі по тексту - позивач, банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" (далі по тексту - відповідач, клієнт) укладено договір на послуги з інкасації коштів №89-13і (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого банк, у відповідності та на умовах, визначених договором, власними силами і засобами в узгоджені дні та години надає послуги з інкасації коштів клієнту за наступними адресами:

- пункти інкасації коштів (найменування, адреса, телефон) - ТЦ "Амстор", м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 64;

- графік обслуговування (дні та час інкасації коштів/доставка) - щоденно з 11:00 до 13:00 та з 17:30 до 18:00;

- пункт доставки (найменування, адреса каси банку) - обласне відділення ПАТ "Промівестбанк" в м.Запоріжжя, м.Запоріжжя, пр.Маяковського, 20а.

Пунктом 1.4 договору визначено, що клієнт отримує послуги, обумовлені договором, та зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги у визначених договором порядку, розмірах і терміни (строки) та виконувати у повному обсязі інші зобов'язання, визначені договором.

Пунктом 2.1 договору (в редакції викладеній у договорі про внесення змін №2) визначено, що за надані послуги з інкасації коштів клієнт зобов'язаний сплачувати комісійну винагороду банку у розмірі 1000,00грн. без ПДВ за кожний звітний місяць незалежно від кількості днів користування послугами, з кожного пункту інкасації коштів клієнта, вказаних в пункті 1.1 договору. Звітним місяцем вважається розрахунковий період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця. Якщо початок надання послуг банком не збігається з першим днем розрахункового періоду, то сума комісійної винагороди за послуги з інкасації коштів, що надавалися банком впродовж неповного розрахункового періоду, розраховуються починаючи з першого дня отримання послуг клієнтом, з розрахунку середньорічної вартості одного дня надання послуг, помноженої на кількість днів розрахункового періоду, за який надавалися послуги.

Пунктом 2.3 договору (в редакції викладеній у договорі про внесення змін №2) визначено, що оплата комісійної винагороди за надані послуги з інкасації коштів клієнтом проводиться щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 2.5 договору визначено, що банк зобов'язаний надавати клієнту рахунок-фактуру із зазначенням суми комісійної винагороди, що підлягає сплаті клієнтом та в двох примірниках акт про надані послуги за звітний місяць.

Пунктом 2.6 договору визначено, що не пізніше п'яти робочих днів з моменту отримання двох примірників акту про надані послуги за звітний місяць клієнт зобов'язаний повернути банку один примірник акту про надані послуги, підписаний клієнтом та скріплений його печаткою.

Пунктом 2.7 договору визначено, що у випадку ненадання клієнтом одного примірника акту про надані послуги за звітний місяць банку, підписаного клієнтом та скріпленого його печаткою у строк 5 (п'яти) робочих днів, або ненадання в цей же строк мотивованої відмови від підписання акту, вважається, що послуги з інкасації коштів надані банком у повному обсязі та належним чином і клієнт не має жодних претензій до банку.

Договір укладається сторонами на невизначений строк та вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, при цьому термін початку виконання обов'язків сторін за цим договором починається з 18.03.2013р. (пункт 3.1 договору).

16.03.2016р. позивачем направлено на адресу відповідача акт про надані послуги №1643/2014 від 27.06.2014р. та рахунок-фактуру №1630/2014 від 27.06.2014р., що підтверджується листом з описом вкладень та фіскальним чеком №1046 від 16.03.2016р.

В порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач не здійснив оплату за послуги інкасації коштів за період з 30.05.2014р. по 26.06.2014р.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Позивач надав додаткові пояснення по суті позовних вимог та вказав, що факт надання банком відповідачу послуг з інкасації коштів підтверджується доданими до позовної заяви документами, явочними картками (копії долучено до матеріалів справи), згідно яких здійснюється інкасація коштів та супровідними відомостями до сумок з готівкою (копії долучено до матеріалів справи).

Додатково звернув увагу суду на положення пунктів 2.1 та 2.7 договору.

Позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем послуг підтверджується матеріалами справи, а саме явочними картками (копії долучено до матеріалів справи), згідно яких здійснюється інкасація коштів та супровідними відомостями до сумок з готівкою (копії долучено до матеріалів справи).

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отриманий товар передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 2.3 договору, строк оплати послуг за період з 30.05.2014р. по 26.06.2014р. є таким, що настав.

Доказів оплати послуг в сумі 1000,00грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Заборгованість виникла в період дії договору.

Відповідач зобов'язаний сплачувати комісійну винагороду банку у розмірі 1000,00грн. без ПДВ за кожний звітний місяць незалежно від кількості днів користування послугами (пункт 2.1 договору).

Враховуючи положення пункту 2.7 договору непідпсання акту звірки не є доказом ненадання послуг, а навпаки вважається, що послуги з інкасації коштів надані банком у повному обсязі та належним чином і клієнт, тобто відповідач не має жодних претензій до банку.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00грн.

Згідно пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 525, 526, 509, 530, 549, 599, 610, 612, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Амстор" (49038, місто Дніпропетровськ, вулиця Ленінградська, будинок 27; ідентифікаційний код 32516492) на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, місто Київ, провулок Шевченка, будинок 12; ідентифікаційний код 00039002) 1000,00грн. (одна тисяча грн. 00 коп.) основної заборгованості; 1378,00грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

27.05.2016 року

Суддя ОСОБА_3