ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"25" квітня 2016 р. Справа № 911/778/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради, м. Ірпінь

про стягнення 480 653,60 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. № 14-182 від 15.07.2014;

відповідач ОСОБА_2 предст. за дов. № 12 від 15.01.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради (відповідач) про стягнення 480 653,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором № 2059/15-КП-17 купівлі-продажу природного газу від 25.11.2014 в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 218760,83 грн. основного боргу, 91 656,96 грн. пені, 5158,90 грн. 3 % річних та 165 076,90 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.03.2016 було порушено провадження у справі № 911/778/16 та призначено розгляд справи на 11.04.2016 року.

11.04.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, у якому він повідомив про відсутність заборгованості перед позивачем по оплаті отриманого природного газу, в підтвердження чого надав акт звірення розрахунків та, посилаючись на скрутне фінансове становище, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

В судовому засіданні 11.04.2016 року оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 25.05.2016 року.

25.04.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача. Вказані заперечення було прийняті судом до розгляду та залучені до матеріалів справи.

Крім того, позивачем через канцелярію суду було подано новий розрахунок позовних вимог, відповідно до якого, позивачем було нараховано 218 760,83 грн. основного боргу, 89904,28 грн. пені, 5 071,04 грн. 3 % річних та 165 076,90 грн. інфляційних втрат, а всього 478 813,06 грн.Зазначений розрахунок був залучений судом до матеріалів справи.

ОСОБА_1, заява про зменшення розміру позовних вимог від позивача не надходила, у звязку з чим, суд здійснює розгляд спору, виходячи з розміру позовних вимог зазначених у позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2016 року позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

25.04.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

25.11.2014 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунально-побутове підприємство «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (покупець) уклали договір №2059/15-КП-17 купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого продавець зобовязався передати у власність покупця у 2015 році природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (далі Договір), до якого вносились зміни додатковими угодами №1 від 30.01.2015, №2 від 10.02.2015, №3 від 10.03.2015, №4 від 15.04.2015, №5 від 15.05.2015.

Згідно пунктів 3.3, 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязався надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути покупцю та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовою пункту 9.3 Договору строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів,інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлений тривалістю у 5 (пять) років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 Договору).

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв протягом січня-жовтня 2015 року природний газ на загальну суму 1 287 688,99 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, які підписані обома сторонами та скріплені їхніми печатками.

В позовній заяві, яка відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті була направлена у суд 04.03.2016 року, позивач вказує на наявність заборгованості по оплаті природного газу у сумі 218 760,83 грн., яку просить стягнути з відповідача.

ОСОБА_1, як вбачається з наданого відповідачем акту звірення розрахунків за період з 01.01.2015 по 29.02.2016 по договору №2059/15-КП-17, який підписаний Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» і Комунально-побутовим підприємством «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради та скріплений їхніми печатками, станом на 29.02.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті отриманого природного газу відсутня.

За таких обставин вимога про стягнення з відповідача заборгованості по договору купівлі-продажу №2059/15-КП-17, по якому згідно цього акту станом на 218 760,83 грн. вона відсутня, задоволенню не підлягає.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 91 656,96 грн. за неналежне виконання зобовязань з оплати природного газу за січень- квітень 2015 року.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1. Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Суд розглянувши розрахунок позивача встановив, що ним, зокрема, було здійснено нарахування пені на період:

з 17.02.2015 року по 17.02.2015 року

з 18.02.2015 року по 18.02.2015 року

з 24.02.2015 року по 24.02.2015 року

з 27.02.2015 року по 27.02.2015 року

з 03.03.2015 року по 03.03.2015 року

з 06.03.2015 року по 06.03.2015 року

з 13.03.2015 року по 13.03.2015 року

з 26.03.2015 року по 26.03.2015 року

з 27.03.2015 року по 27.03.2015 року

з 31.03.2015 року по 31.03.2015 року

з 08.04.2015 року по 08.04.2015 року

з 15.04.2015 року по 15.04.2015 року

з 16.04.2015 року по 16.04.2015 року

з 17.04.2015 року по 17.04.2015 року

з 23.04.2015 року по 23.04.2015 року

з 24.04.2015 року по 24.04.2015 року

з 13.05.2015 року по 13.05.2015 року

з 14.05.2015 року по 14.05.2015 року

з 15.05.2015 року по 15.05.2015 року

з 19.05.2015 року по 19.05.2015 року

з 20.05.2015 року по 20.05.2015 року

з 21.05.2015 року по 21.05.2015 року

з 22.05.2015 року по 22.05.2015 року

з 28.05.2015 року по 28.05.2015 року

з 03.06.2015 року по 03.06.2015 року

з 12.06.2015 року по 12.06.2015 року

Однак, як встановлено судом та не заперечується самим позивачем, саме в ці дні відповідачем здійснювались часткові проплати.

З приводу цього, варто зазначити, що такі нарахування є безпідставними, оскільки у випадку оплати відповідачем коштів наступного дня після спливу строку, встановленого для проведення оплати, не є підставою для нарахування за цей день (день оплати) пені, оскільки наявний факт прострочення оплати на кілька годин, і, відповідно, - відсутній факт прострочення оплати на один день (який би зумовлював наявність підстави для нарахування додаткових сум за день прострочення).

Також, судом встановлено, що договором та законом не передбачено право позивача на нарахування відповідачу пені за кілька годин прострочення платежу, тобто, - менше однієї доби (календарного дня).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування пені.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013р.

Згідно з арифметичним розрахунком, який був зроблений судом з урахуванням п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 р. № 14, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» та зазначених позивачем періодів нарахування пені, обґрунтованим розміром пені за прострочення виконання зобовязання відповідачем у даному випадку є 81 236,30 грн., а отже позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 81 236,30 грн.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Позивач проти зменшення розміру пені заперечив та зазначив, що внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ, у тому числі і відповідачем, позивач змушений залучати комерційні кредити за відсотковими ставками, які складають 20-24%. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених позивачем витрат є стягнення з боржників пені, у розмірах передбачених договором.

Зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові збитки, що в подальшому негативно вплине на економічну та енергетичну безпеку України.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав звіт про фінансові результати за 2014 рік.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище підприємства та те, що несвоєчасна оплата за природний газ за договором №2059/15-КП-17 виникла через заборгованість споживачів перед Комунально-побутовим підприємством Теплоенергопостач Ірпінської міської ради, не приймаються судом до уваги, оскільки відсутність коштів не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобовязання.

Таким чином, враховуючи майновий стан обох сторін, після дослідження фінансових звітів та оскільки судом не встановлено виняткових обставин, а розмір пені є незначним в порівнянні з розміром заборгованості відповідача, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 5158,90 грн. 3 % річних та 165 076,90 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що при здійсненні розрахунку позивачем також не було враховано вимог п. 1.9. наведеної вище Постанови Пленуму та здійснено нарахування у дні, коли відбувались часткові проплати, в зв'язку з чим за наслідком здійсненого судом перерахунку заявлених сум 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», відповідна позовна вимога задовольняється частково, у розмірі 4574,60 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за неналежне виконання зобовязань з оплати у січні-квітні 2015 року суд зазначає наступне.

Згідно розяснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у пункті 3.2 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою (Державною службою статистики України), за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.97.

Із змісту листа Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при цьому, якщо в індексованому періоді набирається не менше п'ятнадцяти днів.

Такої позиції притримується Вищий господарський суд України (постанова №21/5005/6113/2012 від 13.03.2013)

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Як вбачається з розрахунку позивача, за прострочення виконання оплати у січні-березні 2015 року інфляційні ним нараховані наступним чином: заборгованість на початок періоду прострочення, індексується за кількість днів, що залишилась у поточному місяці, і від проіндексованої суми віднімається сума здійснених у поточному місяці платежів.

Такий порядок визначення суми, яка підлягає індексації, на думку суду, суперечить вимогам приписам статті 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Разом з тим, періоди заборгованості, з урахуванням того, що відповідачем постійно здійснювались часткові проплати, існували менше 15 днів.

Беручи до уваги наведене судом здійснено власний перерахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», за наслідком якого позовна вимога про стягнення інфляційних втрат задовольняється судом частково, в розмірі 47 752,64 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 81 236,30 грн. пені, 4574,60 грн. 3% річних 47 752,64 грн. інфляційних. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Паризької комуни, будинок 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ) - 81 236 (вісімдесят одну тисячу двісті тридцять шість) грн. 30 коп. пені, 4574 (чотири тисячі пятсот сімдесят чотири) 60 коп. 3% річних, 47 752 (сорок сім тисяч сімсот пятдесят дві) грн. 64 коп. інфляційних втрат та 2003 (дві тисячі три) грн. 46 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 18.05.2016р.

Суддя О.В. Щоткін