ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 925/2018/14

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом прокурора Городищенського району (правонаступником якої є Смілянська місцева прокуратура, м. Сміла) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Черкаській області, м. Черкаси, вул. Вернигори, 17

до комунального підприємства «Комунальник» Городищенської міської ради, м. Городище, вул. Героїв Чорнобиля, 22А

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Городищенська міська рада, м. Городище Черкаської області, вул. Грушевського, 11

про стягнення 712 164,87 грн. збитків внаслідок незаконного видобування надр

за участю повноважних представників:

прокурор: Зубенко В.С. прокурор відділу за посадою;

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

третя особа: ОСОБА_3 міський голова за посадою.

Прокурор в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Черкаській області звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до комунального підприємства «Комунальник» про стягнення 712 164,87 грн. збитків внаслідок незаконного видобування надр.

Справа неодноразово розглядалась та переглядалась в апеляційній та касаційній інстанціях.

Постановою ВГСУ від 29.03.2016р. рішення судів попередніх інстанцій скасовані та справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В судовому засіданні:

прокурором подано клопотання про процесуальну заміну прокуратури Городищенського району на Смілянську місцеву прокуратуру у звязку з реорганізацією системи прокуратур та з посиланням на норми ст. 25 ГПК України.

Іншими учасниками клопотання не заперечене.

Клопотання прокурора задоволено та замінено Городищенську районну прокуратуру на Смілянську місцеву прокуратуру за процедурою процесуального правонаступництва.

Прокурор в судовому засіданні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з мотивів відсутності у відповідача спеціального дозволу на користування надрами. Доповнив свої підстави позову посиланням на відсутність у користуванні відповідача земельної ділянки, на якій проводиться забір води.

Позовні вимоги прокурором обґрунтовані наступними обставинами:

- 29.07.2014р. до прокуратури Черкаської області надійшла заява з Державної екологічної служби у Черкаській області, в якій зазначено про факт самовільного використання, тобто без дозволу на користування надрами, підземних прісних вод комунальним підприємством «Комунальник» Городищенської міської ради в період часу з 05.09.2012р. по 23.05.2013р., що призвело до незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме: підземних прісних вод в кількості 66 851,11 м3 (том 1 а.с. 15);

- згідно ст. 23 Кодексу України «Про надра» землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів видобувати для своїх господарських і побутових потреб підземні води за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу та використовувати надра для господарських і побутових потреб;

- КП «Комунальник», маючи в наявності лише дозвіл на спеціальне водокористування з терміном дії з 05.03.2009р. до 31.12.2013р., в період часу з 05.09.2012р. по 23.05.2013р. видобув та в подальшому реалізував третім особам (населенню) 66 851,11 м3 підземних прісних вод (надр), які згідно Переліку відносяться до корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення;

- відповідно до змісту припису старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_4 від 07.09.2012р. за №358 в КП «Комунальник» проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства. За результатами її проведення в п. 3 акту приписано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) в строк до 01.02.2013р.

- згідно акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 23.05.2013р. держінспектором з охорони навколишнього природного середовища в присутності директора КП «Комунальник» ОСОБА_5 проведена позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства та припису від 07.09.2012р. №358. За результатами проведеної перевірки інспектором вказано про неотримання підприємством спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами). Зауважень щодо використання земельних ділянок під свердловинами немає (том 1 а.с. 17);

- також 23.05.2013р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області складено протокол №005429 про адміністративне правопорушення на директора КП «Комунальник» ОСОБА_5 за ст.188-5 КУпАП за невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів (том 1 а.с. 18);

- 28.05.2013р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області винесено постанову за №005250 про накладення адміністративного стягнення (том 1 а.с. 19). 10.06.2013р. згідно квитанції №201 штраф сплачено в повному обсязі (том 1 а.с. 20);

- 29.05.2013р. за №90 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області повторно внесено припис, за змістом якого підприємству необхідно отримати дозвіл на користування надрами в строк до 01.11.2013р., з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства 23.05.2013р. Претензій стосовно використання земельних ділянок відповідачем не висловлено (том 1 а.с. 25);

- відповідно до пункту 1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008р., акт перевірки - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання;

- у відповідності до розрахунку розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів, проведеного державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області з використанням «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 14.08.2009р. №767/16783 (зі змінами до методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 30.06.2011р. №220) шкода, завдана державі внаслідок самовільного користування надрами, становить 712 164,87 грн. Розрахунок виконано державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_6 (том 1 а.с. 22);

- в силу приписів ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, в тому числі, й у допущенні наднормативних, аварійних скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України;

- згідно зі ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі;

- відповідно до пункту з частини 1 статті 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та підпункту 9 пункту 5 Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Мінприроди України від 19.12.2006р. №548 передбачено право Інспекції подавати позови про відшкодування втрат і збитків, завданих внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища;

- згідно змісту листа державної екологічної інспекції у Черкаській області від 30.10.2014р. №07-07/3538 у зв'язку з тим, що 01.11.2011р. вступив в силу Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011р., відповідно до якого Державна екологічна інспекція не звільнена від сплати судового збору, а Законами України «Про Державний Бюджет України на 2012 рік», «Про Державний Бюджет України на 2013 рік», «Про Державний Бюджет України на 2014 рік» Держінспекції та її територіальним органам не передбачені видатки на сплату судового збору, Державна екологічна інспекція та її територіальним органам не передбачені видатки на сплату судового збору, тому Держекоінспекція не має фінансової можливості пред'явити позовну заяву самостійно. У той же час, передбачене статтею 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» право контролюючих природоохоронних органів подавати позови про відшкодування збитків, завданих у результаті порушення законодавства про охорону довкілля, не є виключним правом лише цих органів (том 1, а.с. 14);

- 5 вересня 2014р. директору підприємства ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (том 1 а.с. 28). Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_5, перебуваючи на посаді директора комунального підприємства «Комунальник» Городищенської міської ради, розташованого за адресою: Черкаська область, м. Городище, вул. Героїв Чорнобиля, 22 - а, в період часу з 05.07.2012р. по 12.12.2013р., самовільно, без передбаченого дозволу на користування надрами, всупереч вимогам статей 16, 23, 56 Кодексу України «Про надра», не виконавши припис Державної екологічної інспекції Черкаської області, складений за результатами перевірки господарської діяльності КП «Комунальник» в період часу з 05.09.2012р. по 23.05.2013р., видобув та в подальшому реалізував третім особам (населенню) 66 851,11 м3 підземних прісних вод (надр), які згідно Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994р., відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення, тим самим своїми протиправними діями завдав збитків державі в розмірі - 712 164 грн. 87 коп. Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 17.09.2014р. в даному кримінальному провадженні затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором. ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 240 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з 1 річним іспитовим терміном.

Представник позивача вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав на неодноразові вимоги до відповідача отримати дозвіл на користування надрами та ігнорування відповідачем цих вимог. Вказав на встановлення відповідачу ліміту забору води понад 300 куб.м. на добу, що теж вимагає отримання дозволу на користування надрами. Дій позивача відповідач не оскаржив. Представник позивача підтвердив, що ні прокуратурою, ні позивачем не проводилась перевірка статусу та режиму використання відповідачем земельної ділянки під свердловинами.

Представник відповідача вимоги заперечив та вказав, що підприємство є спеціалізованим комунальним підприємством для забезпечення населення міста водою та водовідведення, отримало дозвіл на спецводокористування, ліміти забору води до 300 куб.м. на добу не перевищувало. Подано письмові заперечення на позов. Заперечує самовільне використання води та самовільне використання земельних ділянок під розміщення свердловин, оскільки більшість свердловин побудовані в 50-60 роках минулого століття та є власністю міської громади в особі міської ради. Із семи свердловин відповідачем використовуються тільки три, решта законсервовані. Паспорти цих свердловин надані суду в оригіналі для огляду учасниками та зроблено копії паспортів у справу. Земельні ділянки не були оформлені за відповідачем з мотивів відсутності коштів на виготовлення проекту відведення. Земельні ділянки під розміщення свердловин належать до земель комунальної власності та знаходяться в межах міста. У відповідача немає самовільного використання земельних ділянок комунальної власності. Відповідач надав звіти по використанню землі та сплаті земельного податку. Додатково повідомив, що він не вносить плату за земельні ділянки під розміщення водозабору, оскільки ці ділянки належним чином ще не оформлені. Ні прокуратура, ні екологічна інспекція не проводили перевірок використання землі відповідачем. Використання ділянок відповідачем не є предметом спору у даній справі.

Представник відповідача заперечив необхідність отримання дозволу на користування надрами, оскільки добута зі свердловин вода використовується для централізованого водопостачання жителів міста Городище. Просив також врахувати внесені в законодавство 08.12.2015р. зміни до ст. 23 Кодексу України «Про надра» стосовно користувачів земельних ділянок та видобування ними корисних копалин, в т.ч. підземних вод без дозволу.

Представник відповідача просив відмовити в позові повністю.

Міський голова м. Городище (як представник третьої особи) вимоги прокурора та позивача заперечив та вказав, що комунальне підприємство є дотаційним підприємством і виконує функцію забезпечення населення питною водою та водовідведенням. Виконком міської ради раніше виділяв міській раді земельні ділянки для розміщення обєктів водозабору та водозабірних свердловин для забезпечення населення міста водою, про що свідчать архівні документи. Міська рада в 2011р. також приймала рішення про дозвіл КП «Комунальник» на виготовлення землевпорядної документації на ділянки, де розміщені водозабірні свердловини. Відповідач підставно користується земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташовані водозабірні свердловини, але землевпорядна документація не виготовлена з-за хронічної відсутності коштів на підприємстві. У власника землі міської ради відсутні претензії до користувача землею КП «Комунальник». Міський голова також вказав, що позивач не проводив перевірки стосовно використання відповідачем земельної ділянки і це не може ставитись в вину відповідачу. Міський голова просить відмовити прокурору та позивачеві в позові з підстав недоведеності та необґрунтованості вимог. Міський голова також вказав, що використання земельних ділянок міською радою чи комунальним підприємством «Комунальник» не є предметом даного спору.

Заслухавши доводи та пояснення прокурора, представників сторін та учасників, розглянувши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі взаємовідносини сторін та обставини:

04 вересня 2012р. Державною екологічною інспекцією у Черкаській області згідно з наказом від 03 вересня 2012р. №157 була проведена планова перевірка дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, за наслідками якої складено акт перевірки, згідно якого спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) відсутній, первиннооблікова документація по формі ПОД-11, ПОД-12 ведеться встановленої форми. Підприємство щоквартально та щорічно звітує про використання води. Інспектором вказано, що зони санітарної охорони свердловин винесено в натуру. Перевірка використання земельних ділянок не проводилась (том 1 а.с. 80-81). 07 вересня 2012р. старшим інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_7 внесено припис за №358, згідно якого відповідачу було приписано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) (том 1 а.с. 24).

23 травня 2013р. Державною екологічною інспекцією у Черкаській області згідно з наказом від 21.05.2013р. було проведено позапланову перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, за наслідками якої складено відповідний акт перевірки. За результатами перевірки встановлено, що відповідачем не виконано пункт 3 припису від 07 вересня 2012р. не отримано спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами). 29 травня 2013р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_8 внесено припис за №90, згідно якого відповідачу було приписано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (підземними водами) до 01.11.2013 року, надати довідку про кількість забраної води із свердловин у період із 05.09.2012р. по 23.05.2013р. (том 1 а.с. 25).

Відповідач листом від 27.06.2013р. за №175 повідомив, що кількість забраної води із свердловин у період із 05.09.2012р. по 23.05.2013р. складає 66851,11 м3 (том 1 а.с. 21).

Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_6 проведено розрахунок розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами (підземними водами), згідно при розрахунку збитків було застосовано Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджену наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 та зареєстровану Міністерством юстиції 14.08.2009р. №767/16783 (далі «Методика»). Згідно проведеного розрахунку розмір збитків становить 712 164 грн. 87 коп. (том 1, а.с. 23).

Відповідно до статті 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне. Частинами 1 та 2 ст. 48 Водного кодексу України унормовано, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб. Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 49 цього Кодексу дозвіл на спеціальне водокористування видається державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних обєктів загальнодержавного значення.

Відповідачу 14.03.2008р. Черкаською обласною державною адміністрацією видано ліцензію серія АВ №369706 на централізоване водопостачання та водовідведення зі строком дії до 25.03.2013р. (том 1 а.с. 29).

Відповідачу 05 березня 2009р. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області було видано дозвіл на спеціальне водокористування Укр 4725-А/Чрк з терміном дії з 05 березня 2009р. по 31 грудня 2013р., характеристика водокористування - для водопостачання населення підприємств, організацій м. Городище, водовідведення (том 1, а.с. 32, 33). Згідно даного дозволу водокористування дозволяється при дотриманні таких умов:

- ліміт забору свіжої води із підземних джерел не більше 193,9 тис. м куб./рік; 531,2 м3/добу;

- ліміт використання підземної води на власні потреби 44,0 тис. м куб./рік; 120,5 м3/ добу;

- ліміт передачі підземної води підприємствам, організаціям та населенню становить 149,9 тис. м3/рік; 410,7 м3/добу.

Відповідачем межі водокористування, встановлені вказаним дозволом, у спірному періоді не перевищувалися.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 19 Кодексу України «Про надра» надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 23 Кодексу України «Про надра» землевласники та землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

З довідки відповідача від 27.06.2013р. №175 вбачається, що кількість забраної води із свердловин у період із 05.09.2012р. по 23.05.2013р. складає 66 851,11 м3, тобто 256,13 м3 на добу (том 1, а.с. 21).

Оглядом журналу обліку водоспоживання (водовідведення) ПОД-11 за 2013р. встановлено, що перевищення водозабору підземних вод у розмірі 300 м3 на добу до 23.05.2013р. з боку відповідача не було (в тому числі том 1 а.с. 48-54, 91-101).

У акті перевірки від 04 вересня 2012р. зазначено, що первиннооблікова документація по формі ПОД-11, ПОД-12 ведеться встановленої форми, у акті перевірки від 23 травня 2013р. взагалі не згадується про журнал обліку водоспоживання (водовідведення) ПОД-11. Не перевірявся також і статус земельних ділянок в користуванні відповідача (том 1 а.с. 80-81).

Не зазначено у даних актах, що інспектори на підставі записів у вказаному журналі встановили факт перевищення водозабору підземних вод у розмірі 300 куб. м на добу. У процесі судового розгляду справи ні прокурором, ні позивачем по справі не спростовано використання відповідачем у вказаний період водних ресурсів для питного водопостачання жителів Городища в обсязі, що не перевищував 300 кубічних метрів на добу.

Спірні правовідносини використання відповідачем підземних вод для питного водопостачання жителів міста на підставі дозволу на спеціальне водокористування врегульовано статтями 48, 49 Водного кодексу України, частиною 3 статті 19, частиною 1 статті 23 Кодексу України «Про надра». Відповідач не може нести майнову відповідальність за самовільне використання надрами, оскільки він здійснював використання підземних вод для господарсько-питного водопостачання населення, що не перевищувало 300 кубічних метрів на добу на підставі дозволу на спеціальне водокористування, що з урахуванням приписів частини 3 статті 19 та частини 1 статті 23 Кодексу України «Про надра» звільняє водокористувача від обов'язку отримання спеціального дозволу на користування надрами, та не є самовільним. Зазначена правова позиція також викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25.09.2012р. у справі №5/100-11.

Згідно пункту 1.4. Методики державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і, на підставі цієї Методики, розраховують розмір відшкодування збитків.

Згідно акту перевірки від 23 травня 2013р. правопорушення було виявлене позивачем 23 травня 2013р. Відповідно, згідно вимог Методики розрахунок збитків повинен був проводитися саме з цієї дати, а не з 05 вересня 2012р. (пункт 2 розрахунку збитків, том 1, а.с. 22).

Відшкодування шкоди (збитків), заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На думку прокурора, відповідач протягом спірного періоду використовував підземні води із свердловин в переважній більшості на виробничі потреби, що не дозволяє відповідачу користуватися підземними водами без отримання спеціального дозволу на користування надрами, чим заподіяно державі збитки, які підлягають відшкодуванню відповідачем.

На запитання головуючого присутні учасники заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення прокурора, представників сторін та учасників, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Предметом спору у справі є визначена прокурором вимога стягнення збитків, завданих державі відповідачем внаслідок самовільного користування надрами без дозвільних документів.

Суд враховує, що відповідно до приписів ст. 19 Конституції України органи влади можуть діяти лише у спосіб, визначений Законом, і не інакше.

Суд враховує, що обовязок доказування неправомірності дій відповідача по користуванню надрами покладено саме на прокурора та позивача.

Відповідач є самостійною юридичною особою та субєктом господарювання на ринку надання комунальних послуг населенню з питного водопостачання у м. Городище. Засновником комунального підприємства «Комунальник» та власником є виконавчий комітет Городищенської міської ради Черкаської області п. 1.1 Статуту (том 1, а.с. 35 зворот).

В свою чергу виконавчий комітет Городищенської міської ради Черкаської області є виконавчим органом місцевого самоврядування міської ради. Міський голова Городища за своєю посадою представляє і міську раду, і виконавчий комітет міської ради у спірних правовідносинах (третя особа у даній справі) згідно приписів ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Щодо визначення прокурором предмету спору.

В п.1 ст. 3 Господарського кодексу України унормовано, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 1 Водного кодексу України передбачено, що використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько - питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

Разом з тим, частинами 2, 3 ст. 2 Водного кодексу України передбачено, що водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими законодавчими актами. Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Відповідно до ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (дозвіл на спецводокористування видано відповідачу 05.03.2009р. (том 1, а.с. 32).

Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення.

Відповідно до положень Водного кодексу України дозвіл на спеціальне водокористування - це документ, який засвідчує право певного суб'єкта господарювання на користування водними ресурсами (у тому числі і тих, що відносяться до корисних).

У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин.

Відповідно до ст. 50 Водного кодексу України (у редакції, чинній на момент видачі дозволу на спецводокористування від 05.03.2009р.) строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування. Продовження строків спеціального водокористування за клопотанням заінтересованих водокористувачів здійснюється державними органами, що видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Процедура погодження та видачі юридичним і фізичним особам дозволів на спеціальне водокористування визначається Порядком погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, що затверджений Постановою КМУ від 13.03.2002р. №321 (далі - Порядок №321).

Пунктом 5 Порядку №321 передбачені обов'язкові реквізити дозволу, один з яких є термін, на який видано дозвіл. Дозвіл скріплюється печаткою та підписом керівника органу, що його видав.

Як вбачається з дозволу на спеціальне водокористування КП «Комунальник» від 05.03.2009р. (том 1 а.с. 32), останній має необхідні реквізити, такі як терміни його дії з 05.03.2009р. по 31.12.2013р., печатка та підпис керівника, що їх видали. Спору в цій частині немає.

Як встановлено судом, 23.05.2013р. Позивачем, а саме державними інспекторами Бишак Оленою Володимирівною та Боровиком Сергієм Сергієвичем у господарстві відповідача проведено перевірку виконання вимог природоохоронного законодавства Відповідачем, за результатами якої Позивачем складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства КП «Комунальник» від 23.05.2013р. (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки представниками позивача відображено, що від Відповідача вимагається отримання дозволу на користування надрами (підземними водами), та вказано на порушення Відповідачем законодавства. У переліку порушень вимог законодавства, виявлених під час перевірки, не зазначено встановлення факту самовільного користування ні надрами, ні підземними водами.

Відповідно до п. 4.22 Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008р. №464 «Про затвердження Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2009р. за №18/16034 (надалі - Порядок) - у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства на підставі акта проведеної перевірки складається припис для їх усунення.

Відповідно до п. 4.23 Порядку даний припис складається у двох примірниках, один з яких не пізніше пяти робочих днів з дня складання акта надається керівнику суб'єкта господарювання чи уповноваженій ним особі для виконання.

КП «Комунальник» припис отримав.

У протоколі про адміністративні правопорушення та у постанові про накладення адміністративного стягнення інспекторами вказано про притягнення посадової особи КП «Комунальник» до відповідальності за невиконання окремих пунктів припису, без конкретизації суті порушення, без посилання на наслідки порушення.

Отже, інспектори ДЕІ документально підтверджують, що шкода не заподіяна. Більш того, визнають винними посадових осіб Відповідача у порушенні ст. 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання законних розпоряджень посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища тощо.

Статтею 19 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу.

Суд зазначає, що чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Такий виняток, зокрема, встановлений статтею 23 Кодексу України про надра, згідно якої землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Отже, існують певні законодавчо визначені умови використання надр без надання спеціального дозволу, а саме:

1) наявність права власності або права користування на земельну ділянку, на якій здійснюється видобування підземних вод.

2) використання підземних вод для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови не перевищення об'єму водозабору підземних вод 300 куб. метрів на добу.

Як вбачається з матеріалів справи (том 3, а.с. 40-41) КП «Комунальник» є користувачем земельної ділянки комунальної власності, на якій розміщені свердловини в м. Городище Черкаської області, що підтверджується рішеннями Городищенської міської ради від 09.12.2010р.

Більшість свердловин побудована в кінці 20 століття на земельній ділянці міста (комунальна власність) з метою водозабезпечення жителів м. Городище. Цільове використання спірних ділянок не змінено. Порушень у використанні цих ділянок не виявлено і таких документів ні прокурором, ні позивачем суду не надано.

Дані обставини не спростовані позивачем та прокурором.

Не спростовано та не оспорюється учасниками факт використання відповідачем добутої води для господарсько-питного водопостачання населення міста Городище згідно статутної діяльності відповідача та мети створення комунального підприємства.

Як було зазначено вище, статтею 23 Кодексу України про надра встановлений виняток, згідно якого землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів видобувати підземні води для власних господарсько-побутових потреб, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Твердження прокурора та позивача, що у відповідача встановлено ліміт забору води понад 300 куб.м. на добу і тому мають бути застосовані заходи по стягненню збитків суд оцінює критично, оскільки законодавець не вказує причинно-наслідкового звязку між збільшеним лімітом забору води та наслідками у виді збитків. Сторонами процесу підтверджено, що встановлений законодавцем ліміт в 300 м3 води на добу відповідачем не перевищено.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття чи давали визначення поняття «господарсько-побутові потреби».

Проте, із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями «водокористування для потреб галузей економіки» та «промислові потреби».

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом України в постанові від 01.04.2015р.

Згідно з частиною 7 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р., у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого відповідно до закону припускає неоднозначне тлумачення прав і обов'язків суб'єкта господарювання або органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб, рішення приймається на користь суб'єкта господарювання.

Обов'язковість отримання спеціального дозволу на користування надрами законодавець також пов'язує з продуктивністю водозаборів підземних вод, яка не повинна перевищувати 300 кубічних метрів на добу.

Забір води, який здійснюється Відповідачем відкрито зі свердловин №83, 2, 810, розташованих на території міста на наданих КП «Комунальник» в користування земельних ділянках, що підтверджено рішеннями міської ради №2-32/VI та 2-31/VI, не перевищує 300 куб.м на добу, про що свідчать надані копії звітів журналу обліку водоспоживання форми №ПОД-11 за періоди 01.01.2013-31.12.2013р.

Журнал обліку водоспоживання форми №ПОД-11 за період 2012р. знищено в установленому порядку та надано акт.

КП «Комунальник» здійснює водозабір з підземних вод для забезпечення жителів міста водою.

У ході перевірки Відповідачем Позивачу була надана довідка про кількість видобутої води за період з 05.09.2012р. по 23.05.2013р.

Наявні докази свідчать, що Відповідач протягом періоду, що перевіряється, не порушував жодних вимог природоохоронного законодавства.

Прокурором не доведені належними доказами обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Щодо визначення збитків, нарахованих та заявлених до стягнення з Відповідача.

Згідно «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009р., вказана Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

При цьому, обов'язковою умовою для застосування цієї Методики є встановлення фактів самовільного використання за відсутності дозволів на спеціальне водокористування і на користування надрами.

Представник відповідача зазначив, що Позивач сам не може визначитися з наявністю порушення законодавства. Якщо ж порушення все ж таки є, то яка суть допущеного правопорушення:

- самовільне користування надрами чи

- самовільне користування підземними водами.

В залежності від суті порушення мають застосовуватися дві різні Методики визначення розмірів відшкодування збитків, а саме:

а) Методика визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами - №303 від 29.08.2011р., яка розроблена відповідно до визначень кодексу «Про надра» (п. 1.1 Методики) та відповідно до визначень якої (п.1.2 Методики) самовільне користування надрами - користування надрами за відсутності дозвільної документації на користування надрами, передбаченої законом. Виходячи з даної Методики, неможливо розрахувати збитки від використання підземник вод (цей вид корисних копалин відсутній у Методиці);

б) Методика розрахунку відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів - №389 від 20.07.2009р., що розроблена відповідаю до Водного кодексу України (п.1.1 Методики) та відповідно до визначення термінів (п.1.7 Методики):

- самовільне водокористування здійснення спеціального водокористування без наявності дозволу на нього;

- спеціальне водокористування забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води для скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Тобто, кваліфікація порушення законодавства у постанові про накладення адміністративного стягнення як самовільне користування надрами унеможливлює використання саме цієї Методики. Більш того, наявність дозволу на спеціальне водокористування виключає можливість застосування поняття самовільне водокористування до дій Відповідача, та як наслідок - застосування цієї Методики.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду унормовані статтею 1166 Цивільного кодексу України. За приписами зазначеної норми майнова шкода, завдана неправомірними діями майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При розрахунку розміру збитків Позивач керувався Мелодикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів №389 від 20.07.2009р. зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р, за №767/16783 (зі змінами, затвердженими наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №220 від 30.06.2011р. та зареєстрованим Міністерством юстиції України 15.07.2011р. за №881/19619) (надалі Методика).

Відповідно до п. 1.4. Методики, вона застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог суб'єкта господарювання природоохоронного законодавства.

Державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і на підставі цієї Методики розраховують розмір відшкодування збитків самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу па користування надрами (підземні води).

Відповідно до п. 1.7. у цій Методиці терміни вживаються в такому значені: «самовільне водокористування - здійснення спеціального водокористування без наявності дозволу на нього».

Враховуючи наявність у Відповідача дозволів па спеціальне водокористування, то підземні води використовуються Відповідачем не самовільно. Ці обставини не спростовані прокурором та позивачем.

Аналогічні правові позиції викладені в Постановах Вищого господарського суду України у справах:

№5024/710/2012 від 08.01.2013р.;

№925/483/13 від 11.02.2014р.;

№922/1746/13 від 14.10.2013р.

Враховуючи наявність у Відповідача дозволу на спеціальне водокористування, внесені зміни до природоохоронного законодавства стосовно неотримання дозволу на користування надрами, вимоги прокурора про відшкодування завданих збитків є неправомірними.

Крім того, суд зазначає, що статистичні дані (довідка відповідача від 27.06.2013р.) не є правовстановлюючими, а відтак у відповідача не виникло обов'язку зі сплати збитків, вимога позивача не грунтується на нормах чинного законодавства, оскільки лише факт заподіяння збитків є тією обставиною, з настанням якої у потерпілої особи виникає право вимоги їх відшкодувати.

Позивач та прокурор не спростували належними доказами доводи відповідача та не подали доказів наявності прямої шкоди чи збитків та причинно-наслідкового звязку між поведінкою та збитками, чи механізму спричинення збитків позивачу і в чому саме.

Позивач також не довів, яке його право порушено.

Стосовно проведення перевірки по використанню земельної ділянки (ділянок) відповідачем під розміщення водозабірних свердловин.

Спору в частині використання земельної ділянки КП «Комунальник» під розміщення свердловин немає. Станом на момент розгляду справи в господарському суді відсутні провадження стосовно КП «Комунальник» за самовільне використання земельних ділянок.

Перевірка використання земельних ділянок ні прокурором, ні позивачем протягом 2012-2014р.р. не проводилась, про що представники також підтвердили в судовому засіданні.

Довідка Держгеокадастру від 19.04.2016р. №10-28-99.4-1052/15-16 (том 3 а.с. 21) не є правовстановлюючим документом. Суд оцінює критично дану довідку, яка повідомляє про відсутність правовстановлюючих документів в Держгеокадастрі, але не спростовує законність користування земельною ділянкою комунальної власності.

Використання земельної ділянки КП «Комунальник» під розміщення водозабірних свердловин не є предметом спору в даній справі. Суд не може виходити за межі предмету спору, визначеного прокурором. Клопотань про вихід за межі позовних вимог сторонами та учасниками не заявлено.

Міська рада висловила своє волевиявлення стосовно надання в користування КП «Комунальник» земельної ділянки під розміщення свердловин рішеннями ради від 09.12.2010р. №2-31/VI, №2-32/VI «Про надання дозволу КП «Комунальник» на виготовлення проектів відведення в постійне користування на земельні ділянки під скважинами в м. Городище» (том 3 а.с. 40-41). Рішення ради чинні. Землевпорядна документація відповідачем не оформлена з мотивів відсутності коштів на підприємстві.

Прокурором та позивачем не надано належних та достовірних доказів самовільного використання земельної ділянки відповідачем КП «Комунальник». Городищенська міська рада не має претензій чи вимог матеріального характеру до КП «Комунальник» по використанню останнім спірних земельних ділянок комунальної власності.

Стосовно змін в природоохоронному законодавстві та предмету спору:

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі» від 08.12.2015р. №867-VIII внесено зміни до ст. 23 Кодексу України «Про надра» та викладено її в новій редакції, згідно якої землевласники та землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного водозабору не перевищує 300 м3 на добу.

В Прикінцевих та Перехідних положеннях вказаного Закону визначено, що землевласники та землекористувачі, які на момент набрання чинності цим Законом розпочали процес отримання спеціальних дозволів та гірничого відводу, не потребують з моменту набрання чинності цим Законом таких спеціальних дозволів та гірничого відводу для видобування підземних вод (крім мінеральних), а також не несуть відповідальності за видобування до набрання чинності цим Законом підземних вод (крім мінеральних) без таких спеціальних дозволів та гірничого відводу у разі, якщо таке видобування здійснювалось в обсягах, передбачених ч. 1 ст. 23 Кодексу України про надра.

Тобто, законодавець унормував відносини господарюючих субєктів з користування надрами в частині видобування підземних вод для господарських та комунальних потреб в обємах, що не перевищують 300 м3 на добу.

Суд також враховує відсутність залежності дозволеного обєму видобування води згідно дозволу на спецводокористування та реального обєму добування води в межах 300 м3 на добу, дозволених ст. 23 Кодексу України про надра.

Стосовно вироку у кримінальній справі:

Прокурор та позивач посилаються на вирок Городищенського районного суду від 17.09.2014р., яким директора КП «Комунальник» засуджено до 1 року обмеження волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном в один рік (том 1 а.с. 38-39). Вказаний вирок має значення лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Одночасно суд враховує, що вирок не підтверджує факт завдання чи спричинення шкоди внаслідок кримінального діяння та розмір шкоди. З цих мотивів суд при прийнятті рішення не приймає вказаний вирок як доказ у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Прокурор та позивач не довели свої вимоги належними доказами в розумінні положень ст.ст. 33, 34 ГПК України. Прокурором та позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано неналежний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту їх прав.

Відповідач спростував вимоги прокурора та позивача в належний спосіб.

В задоволенні позову належить відмовити повністю з мотивів безпідставності та недоведеності вимог.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 18.05.2016р.

Суддя Г.М. Скиба