ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016р. Справа№ 914/797/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В.,

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Міського комунального підприємства «Жидачівтеплокомуненерго», м. Жидачів, Львівська область

про стягнення 100 004,41 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність №14-73 від 21.04.16р.);

від відповідача: ОСОБА_2- представник (довіреність № 1/10 від 14.01.16р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Міського комунального підприємства «Жидачівтеплокомуненерго» про стягнення 100 004,41 грн.

Ухвалою від 24.03.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 05.04.2016р. Ухвалою від 05.04.2016 року розгляд справи відкладено до 10.05.2016 року, для надання доказів по справі. Ухвалою від 10.05.2016 року оголошено перерву до 19.05.2016 року.

В судовому засіданні 10.05.2016 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судове засідання зявився, вимоги ухвали суду не виконав повністю, позовні вимоги просить задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, вимоги ухвал суду не виконав повністю, подав відзив на позов, в якому просить суд зменшити на 90% розмір штрафних санкцій.

04.04.2016 року відповідачем за вх. № 14446/16 подано в канцелярію господарського суду Львівської області відзив на позовну заяву, з яким позивач ознайомився в судовому засіданні.

05.04.2016 року відповідачем за вх. № 14904/16 подано клопотання про відкладення розгляду справи для врегулювання спору в добровільному порядку.

19.05.2016 року за вх.№21275/16 відповідач подав клопотання про зменшення розміру пені, а також про долучення до матеріалів справи копії балансу та звіту про фінансові результати за 2015 рік, копії статуту, виписки та довідки з ЄДРПОУ.

В судовому засіданні 19.05.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України « ( надалі позивач, компанія, постачальник) та КПТМ «ЖидачівТКЕ» ( надалі відповідач, покупець) укладено договір №1294/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу (надалі договір) (а.с.38-43).

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов»язувався передати покупцеві природний газ (надалі газ), а покупець зобов»язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня-квітня 2014 року, жовтня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 481 579,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач в свою чергу свої зобов»язання за договором виконав, але з простроченням строків, передбачених умовами договору.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати вартості обсягів газу в термін до 14 числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання пункту 6.1 цього договору він зобов»язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.9.3 договору строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п»ять) років.

За підрахунком позивача, розмір пені складає 33 709,67 грн.

Оскільки, на думку позивача, відповідачем не виконані умови договору щодо вчасної оплати отриманого природного газу, тому він зобов»язаний сплатити на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 61 054,23 грн., а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 5 240,51 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості становить 100 004,41 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що станом на день розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість перед позивачем, розмір боргу не змінився.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, відзив на позов подав, в якому зазначає, що причиною несвоєчасної оплати за поставлений газ є несвоєчасні розрахунки за теплову енергію бюджетних установ і організацій через їх недофінансування і несвоєчасне фінансування з боку держави та органів місцевого самоврядування в умовах економічної кризи, вплинути на що є неможливо. Відповідач наголошує, що примусове стягнення з підприємства штрафних санкцій може паралізувати роботу підприємства та привести до банкрутства, адже залишок коштів, які отримує МКП «Жидачівтеплокуомуненерго» після перерозподілу, повинен бути направлений підприємством на виплату заробітної плати та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії, а не на сплату штрафних санкцій. У зв»язку з тим відповідач просить суд зменшити на 90% розмір штрафних санкцій.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторонам (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Факт поставки відповідачу газу на загальну суму 1 481 579,58грн. підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу:

від 31.01.2014р. на суму 288 714,47 грн.;

від 28.02.2014р. на суму 237 453,97 грн.;

від 31.03.2014р. на суму 146 896,22 грн.;

від 30.04.2014р. на суму 28 777,84 грн.;

від 31.10.2014р. на суму 93 813,16 грн.;

від 30.11.2014р. на суму 218 448,96 грн.;

від 31.12.2014р. на суму 467 474,96 грн. та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.6.1. договору купівлі-продажу природного газу оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Проте, відповідач свої зобовязання за договором №1294/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу від 12.12.2013 року повністю, у строки визначені договором, не виконав.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 5 240,51грн., інфляційні втрати в сумі 61 054,23грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що при їх нарахуванні позивач не взяв до уваги положення ч.5 ст.254 ЦК України згідно якої встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Крім того, позивач не взяв до уваги п.1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань в якому розяснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Щодо нарахування 3% річних суд зазначає наступне.

За зобов»язаннями за січень 2014 року 3% річних позивачем нараховано в розмірі 188,38 грн. за період з 15.02.2014 року по 28.02.2014 року на суму 163 714,47 грн., однак, позивач не врахував, що дану суму заборгованості відповідачем сплачено сааме 28.02.2014 року, а день фактичної сплати не враховується при нарахуванні 3% річних. Отже, 3% річних на суму 163 714,47 грн. слід нараховувати за період з 15.02.2014 року по 27.02.2014 року, що становить 174,93 грн. за січень 2014 року.

На підставі вищенаведеного, слід зазначити, що при нарахуванні 3% річних за зобов"язаннями лютого 2014р. враховуючи, що часткова оплата в сумі 293,00 грн. проведена відповідачем 05.11.2014р., відтак 3% річних від суми боргу 57 453,97 грн. повинні нараховуватись за період з 15.03.2014р. по 04.11.2014р., а не по 05.11.2014 р., як вважає позивач. Тоді 3% річних вже від суми 57 160,97 грн. за період з 05.11.2014 року по 05.11.2014 року становить 4,70 грн., оскільки 06.11.2014 року відповідач оплатив борг в розмірі 143,82 грн. Тоді за період з 06.11.2014 року по 06.11.2014 року 3% річних вже від суми 57 017,15 грн. становить 4,69 грн., оскільки відповідач 07.11.2014 року сплатив борг в розмірі 50 932,23 грн. Тоді 3% річних вже від суми 6 084,92 грн. за період з 07.11.2014 року по 09.11.2014 року ( а не 10.11.2014 року, бо 10.11.2014 року відповідач сплатив борг в розмірі 6 084,92 грн.) становить 1,50 грн. Отже, за підрахунком суду, розмір 3% річних за лютий 2014 року, враховуючи усі проплати відповідача, становить 1 120,92 грн.

При нарахуванні 3% річних за зобов"язаннями березня 2014р. позивач не врахував, що 10.11.2014 року проведена оплата в сумі 15 848,25 грн., отже, періодом нарахування 3% річних від суми боргу 146 896,22 грн. є період з 15.04.2014р. по 09.11.2014р., а не по 10.11.2014 року. Відтак 3% річних від суми боргу 146 896,22 грн. за період з 15.04.2014р. по 09.11.2014 року., становлять 2 523,40 грн. Тоді 3% річних вже від суми 131 047,97 грн. за період з 10.11.2014 року по 11.11.2014 року становить 21,54 грн. Враховуючи оплату боргу відповідачем 12.11.2014 року в розмірі 28 979,18 грн., 3% річних вже від суми 102 068,79 грн. за період з 12.11.2014 року по 12.11.2014 року становить 8,39 грн. Враховуючи оплату відповідачем 13.11.2014 року в розмірі 18 323,63 грн., 3% річних вже від суми 83 745,16 грн. за період з 13.11.2014 року по 16.11.2014 року становить 27,53 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 17.11.2014 року в розмірі 11 706,17 грн., 3% річних вже від суми 72 038,99 грн. за період з 17.11.2014 року по 19.11.2014 року становить 17,76 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 20.11.2014 року в розмірі 304,86 грн., 3% річних вже від суми 71 734,13 грн. за період з 20.11.2014 року по 20.11.2014 року становить 5,90 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 21.11.2014 року в розмірі 1 397,95 грн., 3% річних вже від суми 70 336,18 грн. за період з 21.11.2014 року по 24.11.2014 року становить 23,12 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 25.11.2014 року в розмірі 26 578,28 грн., 3% річних вже від суми 43 757,90 грн. за період з 25.11.2014 року по 25.11.2014 року становить 3,60 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 26.11.2014 року в розмірі 7 622,30 грн., 3% річних вже від суми 36 135,60 грн. за період з 26.11.2014 року по 26.11.2014 року становить 2,97 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 27.11.2014 року в розмірі 2 774,27 грн., 3% річних вже від суми 33 361,33 грн. за період з 27.11.2014 року по 27.11.2014 року становить 2,74 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 28.11.2014 року в розмірі 1 004,58 грн., 3% річних вже від суми 32 356,75 грн. за період з 28.11.2014 року по 03.12.2014 року ( а не 04.12.2014 року, як вважає позивач, оскільки 04.12.2014 року відповідач сплатив решту частини боргу в розмірі 32 356,75 грн.) становить 15,96 грн. Отже, за підрахунком суду, розмір 3% річних за березень 2014 року, враховуючи усі проплати відповідача, становить 2 652,91 грн.

При нарахуванні 3% річних за зобов"язаннями квітня 2014р. позивач не врахував, що 04.12.2014 року року проведена відповідачем оплата в сумі 28 777,84 грн., отже періодом нарахування 3% річних від суми боргу 28 777,84 грн. є період з 15.05.2014р. по 03.12.2014р., а не по 04.12.2014 року і становить 480,16 грн.

При нарахуванні 3% річних за зобов"язаннями жовтня 2014р. позивач не врахував, що 04.12.2014 року проведена оплата в сумі 74 932,11 грн., отже періодом нарахування 3% річних від суми боргу 93 813,16 грн. є період з 15.11.2014р. по 03.12.2014р., а не по 04.12.2014 року, як вважає позивач і становить 123,37 грн. Тоді, 3% річних вже від суми 18 881,05 грн. за період з 04.12.2014 року по 04.12.2014 року становить 1,55 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 05.12.2014 року в розмірі 4 120,38 грн., 3% річних вже від суми 14 760,67 грн. за період з 05.12.2014 року по 07.12.2014 року становить 3,64 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 08.12.2014 року в розмірі 488,09 грн., 3% річних вже від суми 14 272,58 грн. за період з 08.12.2014 року по 11.12.2014 року становить 4,69 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 12.12.2014 року в розмірі 501,68 грн., 3% річних вже від суми 13 770,90 грн. за період з 12.12.2014 року по 15.12.2014 року ( а не 16.12.2014 року, як вважає позивач, оскільки відповідачем 16.12.2014 року оплачено решту частини суми боргу в розмірі 13 770,90 грн.) становить 4,53 грн. Отже, за підрахунком суду, розмір 3% річних за жовтень 2014 року, враховуючи усі проплати відповідача, становить 160,91 грн.

Щодо нарахування позивачем 3% річних за листопад 2014 року слід зазначити наступне.

Позивач нарахував 3% річних на суму 218 448,96 грн. за період з 15.12.2014 року по 16.12.2014 року в розмірі 35,91 грн. Враховуючи оплату відповідачем 16.12.2014 року боргу в розмірі 3 476,97 грн., позивач нарахував 3% річних на суму 214 971,99 грн. за період з 17.12.2014 року по 17.12.2014 року в розмірі 17,67 грн. Враховуючи оплату відповідачем 17.12.2014 року боргу в розмірі 21 228,77 грн., позивач нарахував 3% річних на суму 193 743,22 грн. за період з 18.12.2014 року по 19.12.2014 року в розмірі 31,85 грн. При тому, позивач не врахував, що відповідач 19.12.2014 року оплатив решту частини бв розмірі 193 743,22 грн.

При нарахуванні 3% річних за зобов"язанням листопада 2014р. позивач не врахував, що 14.12.2014р. - неділя, відтак, зважаючи на положення ч.5 ст.254 ЦК України, останнім днем оплати є 15.12.2014р., отже першим днем прострочки є 16.12.2014р., а не 15.12.2014р. як вказує позивач. А 16.12.2014 року відповідач сплатив борг в розмірі 3 476,97 грн. Тому, нараховані позивачем 3% річних на суму 218 448,96 грн. за період з 15.12.2014 року по 16.12.2014 року в розмірі 35,91 грн. є неправомірним. Враховуючи оплату 16.12.2014 року в сумі 3 476,97 грн. за період з 16.12.2014 року по 16.12.2014 року потрібно рахувати 3% річних вже на суму 214 971,99 грн., що становить 17,67 грн. Тоді, враховуючи оплату відповідачем 17.12.2014 року в сумі 21 228,77 грн., 3% річних вже на суму 193 743,22 грн. за період з 17.12.2014 року по 18.12.2014 року ( а не по 19.12.2014 року, як вважає позивач, оскільки 19.12.2014 року відповідачем сплачено решту частини боргу в розмірі 193 743,22 грн.) становить 31,85 грн. Отже, за підрахунком суду, розмір 3% річних за листопад 2014 року, враховуючи усі проплати відповідача, становить 49,52 грн

При нарахуванні 3% річних за зобов"язаннями грудня 2014р. позивач не врахував, що проведена 19.01.2015 року оплата в сумі 6 719,59 грн., отже періодом нарахування 3% річних від суми боргу 287 0847,69 грн. є період з 15.01.2015р. по 18.01.2015р., а не по 19.01.2015 року, як вважає позивач і становить 94,38 грн. Тоді, 3% річних вже від суми 280 365,10 грн. за період з 19.01.2015 року по 26.01.2016 року становить 184,35 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 27.01.2016 року в розмірі 52 423,99 грн., 3% річних вже від суми 227 941,11 грн. за період з 27.01.2015 року по 27.01.2015 року становить 18,73 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 28.01.2015 року в розмірі 2 075,30 грн., 3% річних вже від суми 225 865,81 грн. за період з 28.01.2015 року по 01.02.2015 року становить 92,82 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 02.02.2015 року в розмірі 153 629,48 грн., 3% річних вже від суми 72 236,33 грн. за період з 02.02.2015 року по 04.02.2015 року становить 17,81 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 05.02.2015 року в розмірі 12 180,54 грн., 3% річних вже від суми 60 055,79 грн. за період з 05.02.2015 року по 05.02.2015 року становить 4,94 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 06.02.2015 року в розмірі 7 061,13 грн., 3% річних вже від суми 52 994,66 грн. за період з 06.02.2015 року по 11.02.2015 року становить 26,13 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 12.02.2015 року в розмірі 849,86 грн., 3% річних вже від суми 52 144,80 грн. за період з 12.02.2015 року по 25.02.2015 року становить 60,00 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 26.02.2015 року в розмірі 22 140,74 грн., 3% річних вже від суми 30 004,06 грн. за період з 26.02.2015 року по 26.02.2015 року ( а не 27.02.2015 року, як вважає позивач, оскільки відповідачем 27.02.2015 року оплачено решту частини суми боргу в розмірі 30 004,06 грн.) становить 4,93 грн. Отже, за підрахунком суду, розмір 3% річних за грудень 2014 року, враховуючи усі проплати відповідача, становить 501,63 грн.

Тому, підсумовуючи нараховані 3% річних за січень 2014 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, квітень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, розмір 3% річних становить 5 154,13 грн.

Щодо нарахованих позивачем втрат від інфляції суд зазначає наступне:

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня .

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 10.07.2013 р. по справі №5002-33/4081-2012.

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат за зобов"язаннями інших місяців наведених у розрахунку, суд встановив, що помилки допущені ним при нарахуванні 3% річних щодо включення днів фактичної сплати суми заборгованості в період часу за який здійснюється нарахування та неврахування положень ч.5 ст.254 ЦК України, не впливає на суму інфляційних нарахувань за інші місяці.

Тому нарахування позивачем інфляційних втрат за січень 2014 року в розмірі 982,29 грн., за лютий 2014 року 10 356,94 грн., за березень 2014 року 24 771,44 грн., за квітень 2014 року 4 006,06 грн., за жовтень 2014 року 2 249,05 грн., за листопад 2014 року 6 55,47 грн., за грудень 2014 року 12 134,98 грн. є правомірним.

Відтак, стягненню з відповідача підлягають втрати від інфляції в сумі 61 054,23 грн.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно поданого позивачем розрахунку, він просить стягнути з відповідача пеню в сумі 33 709,67грн.

Що нарахування пені суд зазначає наступне.

За січень 2014 року позивачем нараховно пеню в розмірі 816,33 грн. за період з 15.02.2014 року по 28.02.2014 року на суму 163 714,47 грн., однак, позивачем не враховано, що відповідач 28.02.2014 року оплатив борг в розмірі 163 714,47 року, отже, період прострочки слід рахувати з 15.02.2014 року по 27.02.2014 року і розмір пені становить758,02 грн.

За лютий 2014 року позивачем вірно нараховано пеню в розмірі 5 776,88 грн. за період з 15.03.2014 року по 14.09.2014 року на суму 57 453,97 грн.

За березень 2014 року позивачем вірно нараховано пеню в розмірі 16 166,63 грн. за період з 15.04.2014 року по 14.10.2014 року на суму 146 896,22 грн.

За квітень 2014 року позивачем вірно нараховано пеню в розмірі 3 333,50 грн. за період з 15.05.2014 року по 14.11.2014 року на суму 28 777,84 грн.

Щодо нарахованої пені за жовтень 2014 року, то здійснивши перерахунок, суд встановив, що розмір пені становить 1 501,87 грн. Позивач нарахував невірно розмір пені в сумі 1 573,83 грн., оскільки враховував дні фактичної оплати боргу відповідачем при розрахнку. Судом встановлено, що розмір пені на суму 93 813,16 грн. за період з 15.11.2014 року по 03.12.2014 року становить 1 367,36 грн., розмір пені вже на суму 18 881,05 грн. за період з 04.12.2014 року по 04.12.2014 року становить 14,48 грн., розмір пені вже на суму 14 760,67 грн. за період з 05.12.2014 року по 07.12.2014 року становить 33,97 грн., розмір пені на суму 14 272,58 грн. за період з 08.12.2014 року по 11.12.2014 року становить 43,80 грн., розмір пені вже на суму 13 770,90 грн. за період з 12.12.2014 року по 15.12.2014 року становить 42,26 грн. Отже, розмір пені за жовтень 2014 року, що підлягає стягненню з відповідача становить 1 501,87 грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем суми пені, судом встановлено, що у розрахунку за зобов"язаннями листопада 2014р. позивач невірно визначив початок прострочки пені.

Так, позивач не врахував, що 14.12.2014р. - неділя, відтак, зважаючи на положення ч.5 ст.254 ЦК України, останнім днем оплати є 15.12.2014р., отже першим днем прострочки є 16.12.2014р., а не 15.12.2014р. як вказує позивач. Отже пеня за період з 16.12.2014р. по 16.12.2014 року від суми боргу 214 971,99 грн. становить 164,91 грн. враховуючи проплату відповідачем 17.12.2014 року в розмірі 21 228,77 грн., розмір пені вже на суму бргу 193 743,22 грн. за період з 17.12.2014 року по 18.12.2014 року становить 297,25 грн. Отже, пеня, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за листопад 2014 року становить 462,16 грн.

При нарахуванні пені за зобов"язаннями грудня 2014р. позивач не врахував, що 19.01.2015 року проведена оплата в сумі 6 719,59 грн., отже періодом нарахування пені від суми боргу 287 0847,69 грн. є період з 15.01.2015р. по 18.01.2015р., а не по 19.01.2015 року, як вважає позивач і становить 880,92 грн. Тоді, пеня вже від суми 280 365,10 грн. за період з 19.01.2015 року по 26.01.2016 року становить 1 720,60 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 27.01.2016 року в розмірі 52 423,99 грн., пеня вже від суми 227 941,11 грн. за період з 27.01.2015 року по 27.01.2015 року становить 174,86 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 28.01.2015 року в розмірі 2 075,30 грн., пеня вже від суми 225 865,81 грн. за період з 28.01.2015 року по 01.02.2015 року становить 866,33 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 02.02.2015 року в розмірі 153 629,48 грн., пеня вже від суми 72 236,33 грн. за період з 02.02.2015 року по 04.02.2015 року становить 166,24 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 05.02.2015 року в розмірі 12 180,54 грн., пеня вже від суми 60 055,79 грн. за період з 05.02.2015 року по 05.02.2015 року становить 46,07 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 06.02.2015 року в розмірі 7 061,13 грн., пеня вже від суми 52 994,66 грн. за період з 06.02.2015 року по 11.02.2015 року становить 339,75 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 12.02.2015 року в розмірі 849,86 грн., пеня вже від суми 52 144,80 грн. за період з 12.02.2015 року по 25.02.2015 року становить 780,03 грн. Враховуючи оплату відповідачем боргу 26.02.2015 року в розмірі 22 140,74 грн., пеня вже від суми 30 004,06 грн. за період з 26.02.2015 року по 26.02.2015 року ( а не 27.02.2015 року, як вважає позивач, оскільки відповідачем 27.02.2015 року оплачено решту частини суми боргу в розмірі 30 004,06 грн.) становить 32,06 грн. Отже, за підрахунком суду, розмір пені за грудень 2014 року, враховуючи усі проплати відповідача, становить 5 006,86 грн.

Відтак, згідно проведеного судом перерахунку, пеня має становити 33 005,92 грн.

Однак, представник відповідача подав клопотання вх. №21275/16 від 19.05.2016 року про зменшення заявленої до стягнення пені, в якому зазначає про скрутний матеріальний стан та те, що його заборгованість виникла у зв"язку з низькою платоспроможністю споживачів його послуг (бюджетних установ), наявність збитків за результататми роботи за 2015 рік в розмірі 251 тис. грн. а також, у відзиві від 04.04.2016 року відповідач заперечує протии нархування штрафних санкцій, та просить суд зменшити їх розмір на 90%.

З приводу поданого відповідачем клопотання суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд має право приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011, № 18 розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При оцінці обставин в обґрунтування підстав для зменшення неустойки на 50 % суд бере до уваги факт повного виконання основного зобовязання відповідачем, а також незначний, у переважній більшості, термін несвоєчасної оплати газу, важливість збереження господарської діяльності відповідача, як комунального підприємства частини територіальної громади м.Жидачева та з врахуванням інтересів позивача як обєкта, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, обставини щодо наявності заборгованості споживачів газу (населення та бюджетних організацій) перед відповідачем за спожиту теплову енергію, наявністю різниці між фактичними витратами на виробництво теплової енергії і затвердженими органом місцевого самоврядування тарифами, а також те, що заявлена до стягнення неустойка перевищує наслідки порушення відповідачем грошового зобов'язання. Крім того, інфляційні процеси, які мали місце за час невиконання відповідачем свого зобовязання, компенсуються позивачу стягненням з відповідача заявлених інфляційних втрат та 3 % річних.

Суд вважає обґрунтованим зменшення пені на 50%, оскільки стягнення зменшеного розміру штрафних санкцій є достатнім та дієвим засобом стимулювання відповідача до належного і своєчасного виконання умов договорів у майбутньому та є співрозмірним в контексті інтересів позивача та відповідача.

Відтак, до стягнення з відповідача підлягає 50% пені, а саме 16 502,96 грн.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд дійшов висновку підставності позову до задоволення частково. До стягнення з відповідача підлягає 87 711,32 грн., з яких 16 502,96 грн. пені, 5 154,13 грн. три проценти річних, 61 054,23 грн. інфляційних нарахувань. У задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував і не подав доказів погашення штрафних санкцій, однак, здійснивши перерахунок штрафних санкцій та враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Міського комунального підприємства «Жидачівтеплокомуненерго» про стягнення 100 004,41 грн. підлягають до задоволення частково.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №4001215 від 16.02.2016 року на суму 1 501,00грн., якийвідповідно до ст.49 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно до задоволеної суми позову, однак з врахуванням того, що при зменшенні пені сума судового збору за неї стягується у повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства «Жидачівтеплокомуненерго» (81700, Львівська область, м.Жидачів, вул.Грушевського,28-А; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,6; ) заборгованість в розмірі 82 711,32 грн. (вісімдесят дві тисячі сімсот одинадцять грн. 32 коп.), з яких пеня в розмірі 16 502,96 грн. (шістнадцять тисяч п»ятсот дві грн. 96 коп.), інфляційні втрати в розмірі 61 054,23 грн. (шістдесят одна тисяча п»ятдесят чотири грн. 23 коп.), три проценти річних в розмірі 5 154,13 грн. (п»ять тисяч сто п»ятдесят чотири грн. 13 коп.), а також 1 488,99 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім грн. 99 коп.) судового збору.

3. В решті частини позовних вимог відмовити.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2016 р.

Суддя Горецька З. В.