ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Справа № 15/5009/7537/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Данилова Т.Б. (доповідач)

судді: Данилова М.В., Гоголь Т. Г.

розглянувши матеріали касаційних скарг1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільний"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 03.02.2016р.
за заявоютовариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна"
проперегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р.
у справі господарського суду№15/5009/7537/11 Запорізької області
за позовомТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна"
до ТОВ "Вільний"
про за участю представників сторін: позивача - відповідача -стягнення суми боргу 5 799 772,54грн. Пісний А.В. дов. б/н від 20.04.2016 Сіроштан І.Л. дов. б/н від 15.04.2016

У зв'язку з перебуванням судді Яценко О.В. на навчанні з підвищення кваліфікації розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 18.04.2016 №08.03-04/1223 було призначено автоматичну зміну складу колегії судів у справі №15/5009/7537/11, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.04.2016р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Данилова Т.Б. (доповідач), судді Данилова М.В., Гоголь Т. Г.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2011 року ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до ТОВ"Вільний" про стягнення лізингових платежів (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) в сумі 5799772,54грн., з яких 249195,44 грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 1204404,72 грн. процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, 461,95 грн. інші платежі, 4270569,25грн. решти лізингових платежів та вартості викупу предмета лізингу по залишковій вартості, зменшених шляхом дисконтування, 75141,18грн. збитків позивача, пов'язаних з вилученням предметів лізингу.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2012р. відмовлено повністю в задоволенні позову.

Рішення було вмотивоване тим, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2012р. по іншій справі №31/5009/2658/11 визнано недійсним договір фінансового лізингу №F150 від 10.06.2008р., укладений між ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" та ТОВ "Вільний".

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2012р. у справі №31/5009/2658/11 скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2012р., і залишено в силі рішення господарського суду Запорізької області від 13.07.2011р., яким відмовлено в задоволенні позову про визнання договору фінансового лізингу від 10.06.2008р. № F150 недійсним.

13.12.2012 ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" звернулось до господарського суду Запорізької області із заявою про перегляд рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012 за нововиявленими обставинами, в якій посилалось на наявність рішення господарського суду Запорізької області від 13.07.2011 у справі №31/5009/2658/11, залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2012р., яким відмовлено в задоволенні позову про визнання Договору фінансового лізингу від 10.06.2008р. №F150 недійсним.

Таким чином, нововиявленими обставинами ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" зазначив встановлений рішенням суду факт дійсності Договору фінансового лізингу від 10.06.2008р. №F150.

Розгляд заяви ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" про перегляд рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012 за нововиявленими обставинами судами неодноразово зупинявся.

За результатами розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами господарським судом Запорізької області винесено рішення від 01.10.2015 (суддя Дьоміна А.В.), яким заяву ТОВ"СГ Еквіпмент Лізинг Україна" задоволено, рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012 у справі №15/5009/7527/11 скасовано, позовні вимоги ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Вільний" 249195,44грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів по договору № F150 від 10.06.2008р., 1204404,72грн. процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, 461,95грн. інших платежів, 3945759,25грн. решти лізингових платежів та вартості викупу предмету лізингу, зменшених шляхом дисконтування, 75141,18грн. збитків, пов'язаних з вилученням предмету лізингу, 24071,90грн. державного мита та 222,78грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2016 (суддів Ломовцевої Н.В., Татенко В.М., Чернота Л.Ф.) за апеляційною скаргою ТОВ "Вільний" Рішення господарського суду Запорізької області 01.10.2015р. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Запорізької області від 15.08.2012р. у справі №15/5009/7537/11 скасовано частково та змінено резолютивну частину рішення, а саме стягнуто з ТОВ "Вільний" на користь ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" 249195,44грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів по договору №F150 від 10.06.2008р., 1204326,19 грн. процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, 24072,11грн. державного мита та 222,78грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2016 скасувати, а Рішення господарського суду Запорізької області від 01.10.2015 залишити в силі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що Договір фінансового лізингу №F150 від 10.06.2008 є дійсним, недійсним в судовому порядку не визнаний, нарахування лізингових і додаткових платежів були здійснені у відповідності з умовами Договору фінансового лізингу, наполягає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що сума решти лізингових платежів та вартості викупу предмета лізингу підлягають частковому задоволенню з урахуванням 90% дисконтування відповідно до умов п.8.1 Договору.

Також не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Вільний" " звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2016 частково скасувати і відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ "Вільний" 249195,44грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів і 1204326,19 грн. процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, тобто відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована відсутністю заборгованості з лізингових платежів, оскільки ТОВ "Вільний" фактично сплатило 50% вартості комбайнів, які були вилучені лізинговою компанією, заперечує проти нарахування процентів за користування грошовими коштами, наполягає на несвоєчасності виставлення позивачем рахунків на оплату лізингових платежів, в яких містились неточні дані, відтак, вважає безпідставною відмову апеляційного суду призначити судову експертизу, а також зазначає, що сплачені лізингові платежі в частині оплати предмета лізингу є переплатою, яка повинна бути повернута ТОВ "Вільний".

У відзиві на касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільний" Товариство з обмеженою відповідальністю"СГ Еквіпмент Лізинг Україна" заперечує проти доводів щодо відсутності погодженого сторонами графіку платежів, наголошує на наявності розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами, заперечує проти призначення судової бухгалтерської експертизи.

У відзиві на касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю"СГ Еквіпмент Лізинг Україна" Товариство з обмеженою відповідальністю "Вільний" заперечує проти доводів касаційної скарги, посилається на практику Верховного Суду України в частині відшкодування вартості предмета лізингу, заперечує проти стягнення додаткових витрат, просить залишити касаційну скаргу ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" без задоволення.

Заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні і постанові та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Вільний" не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові. До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 112 ГПК України суттєвими умовами для перегляду судового рішення є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору і виявлення їх після прийняття судового рішення зі справи.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Згідно статті 113 ГПК України, судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Рішення господарського суду Донецької області від 15.08.2012, яке переглядається за нововиявленими обставинами, було прийнято судом з тих обставин, що договір фінансового лізингу №F150 від 10.06.2008р., укладений між ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" та ТОВ "Вільний" постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2012р. по справі №31/5009/2658/11 було визнано недійсним. Тобто, при прийнятті зазначеного рішення суд виходив з того, що договір фінансового лізингу №F150 від 10.06.2008 є недійсним з моменту його вчинення та не створює для сторін юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Вищим господарським судом України скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2012 по справі №31/5009/2658/11 і залишено в силі рішення господарського суду Запорізької області від 13.07.2011р., яким відмовлено у визнанні договору від 10.06.2008р. №F150 недійсним.

Таким чином, нововиявленими обставинами в даному випадку є встановлений факт дійсності Договору фінансового лізингу від 10.06.2008р. №F150.

Переглядаючи судові рішення за нововиявленими обставинами, судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.06.2008 між ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" (лізингодавець) та ТОВ "Вільний" (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу №F150, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання передати відповідачу у володіння та користування на певний строк майно - комбайн зернозбиральний КЗС-11 "Дніпро 350" випуску 2006 року з жаткою та візком (3 комплекта), спеціально придбане ним у постачальника відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а відповідач зобов'язався прийняти цей предмет лізингу, користуватись ним за цільовим призначенням, сплачувати позивачу плату та в кінці строку дії договору придбати предмет лізингу собі у власність за ціною, визначеною в цьому договорі.

Згідно п. 1.2 Договору фінансового лізингу ціна предмета лізингу становить 3750000,00грн., зазначена ціна є попередньою, підлягає остаточному погодженню в договорі поставки, який буде укладатися за участі цих же сторін та постачальника.

Порядок розрахунків узгоджено сторонами у п. 2.3 Договору лізингу, яким передбачено, що щомісячні платежі, за винятком першого, підлягають оплаті кожного місяця до п'ятого, десятого, п'ятнадцятого, двадцятого чи двадцять п'ятого числа, починаючи з місяця, наступного після місяця, в якому почався лізинг, залежно від того, яке з чисел місяця буде найближчим до числа місяця, з якого розпочався лізинг. Обов'язок сплати кожного наступного лізингового платежу виникатиме одного й того самого числа кожного наступного місяця.

Розмір та строки внесення лізингових платежів визначені у додатку №1 до договору. Відповідно до розділу №2 договору ціна договору включає в себе наступні платежі: операційний збір - 1,5% бази обчислення лізингових платежів, в т.ч. ПДВ; початковий лізинговий платіж - 15% бази обчислення лізингових платежів; щомісячні лізингові платежі, розмір яких зазначено в додатку №1 до договору фінансового лізингу; вартість викупу предмета лізингу (залишкова вартість) - 0,1% бази обчислення лізингових платежів; відшкодування витрат, пов'язаних з придбанням та фінансуванням предмета лізингу; відшкодування витрат, пов'язаних з експлуатацією та/або користуванням предметом лізингу, інших витрат, які несе позивач як власник предмета лізингу.

Відповідно до п. 7.1. Договору договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання зобов'язань сторонами.

Зазначений Договір та додатки до нього підписані сторонами з обох сторін та скріплені печатками підприємств без заперечень.

Недійсність договору поставки від 10.06.2008 №F150, недійсність Договору фінансового лізингу від 10.06.2008 №F150 та окремих його пунктів була предметом розгляду у справі №25/186, по якій Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2010, залишеним в силі Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2011 в задоволенні позову про визнання недійсним, зокрема, Договору фінансового лізингу від 10.06.2008 №F150 було відмовлено.

Також недійсність Договору фінансового лізингу від 10.06.2008 №F150 була предметом розгляду у справі №5011-31/17917-2012, по якій Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 і постановою Вищого господарського суду України від 12.08.2015 в позові про визнання недійсним Договору фінансового лізингу від 10.06.2008 №F150 відмовлено.

Таким чином, Договір фінансового лізингу від 10.06.2008 №F150 є дійсним.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України з якою кореспондуються положення ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Стаття 6 цього Закону визначає істотні умови договору лізингу, до яких віднесено предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу(строк лізингу); розмір лізингових платежів; а також інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.12 цього Закону предмет лізингу підлягає реєстрації у випадках і в порядку, передбачених законом.

Стаття 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначає, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Статтею 10 цього Закону встановлено право лізингодавця відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

За приписами ч. 2 ст. 7 вказаного Закону лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Аналогічне положення містить п. 7.7 Договору фінансового лізингу.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України Про фінансовий лізинг відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Судами встановлено, що згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору фінансового лізингу та специфікації №1 до Договору, постачальник - ТОВ "Технік машинес інтернешенел" здійснило поставку предмету лізингу, про що свідчать акт приймання-передачі від 26.06.2008, видаткова накладна №COF-000067 від 26.06.2008, договір поставки №F150 від 10.06.2008.

Починаючи з вересня 2008 відповідач ТОВ "Вільний" почав несвоєчасно сплачувати лізингові платежі.

Так, на оплату лізингових платежів позивачем лізингоодержувачу ТОВ "Вільний" пред'явлено рахунки-фактури №2552/7/F150 від 25.12.2008. на суму 110162,78 грн., №215/8/F150 від 25.01.2009. на суму 139032,66 грн.

Однак, лізингові платежі згідно узгодженого графіку ТОВ "Вільний" не сплатило. Оскільки ТОВ "Вільний" не надав доказів належного виконання ним зобов'язань щодо сплати лізингових платежів у розмірі 249195,44 грн., суд першої інстанції, з чим погодився і апеляційний суд, визнав вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, підтвердженими доданими розрахунками та такими, що підлягають задоволенню.

Умови Договору містять положення, відповідно до яких лізингодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від договору. Згідно з підпунктом І п. 7.7. Договору фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від Договору в односторонньому порядку, якщо лізингоодержувач не виконує свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів більше 30 календарних днів, в тому числі не виконав в цей же строк зобов'язання щодо сплати початкового Лізингового платежу. При цьому, як встановлено судами з умов Договору, сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.

За умовами п. 8.2 Договору, у разі дострокового припинення договору у випадках, передбачених цим договором, лізингодавець направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про вилучення предмета лізингу. У повідомленні зазначається дата, місце та час передачі предмета лізингу, що вилучається. Документом, що підтверджує вилучення предмета лізингу, є акт вилучення предмета лізингу.

Після одержання відповідного повідомлення лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок привести предмет лізингу у придатний стан з урахуванням нормального зносу та у строк, вказаний лізингодавцем в повідомленні, повернути предмет лізингу лізингодавцю у вказане ним місце, що встановлено п. 8.3. Договору.

Cудами встановлено, що листом №208 від 17.02.2009. позивач, враховуючи факт прострочення відповідачем сплати лізингових платежів, повідомив ТОВ "Вільний" про відмову від договору в односторонньому порядку, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та просив підготувати предмет лізингу і передати його представнику позивача в строк до 25.02.2009, який відповідач отримав 24.02.2009, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.09.2010 у справі №27/95/10, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2011, зобов'язано ТОВ "Вільний" повернути лізингодавцю ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" лізингове майно, а саме комбайн зернозбиральний КЗС-11 "Дніпро 350" випуску 2006 року з жаткою і візком в кількості 3 комплектів.

За умовами п. 2.3.11. Договору фінансового лізингу лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати самостійно або відшкодовувати лізингодавцю витрати, у тому числі витрати на податки та платежі, пов'язані з експлуатацією та/або користуванням предметом лізингу, та компенсувати інші витрати, які несе лізингодавець, як власник предмету лізингу.

16.01.2009. у зв'язку з понесеними ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" витратами при державній реєстрації предмета лізингу відповідачу виставлений рахунок-фактура №112/R/F150 на суму 461,95 грн., який станом на день подання позову є неоплаченим.

Відповідач ТОВ "Вільний" не надав доказів відшкодування позивачу понесених витрат у розмірі 461,95грн. за державну реєстрацію предмета лізингу, у зв'язку з чим вимоги ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" в цій частині визнані судом першої інстанції такими, що підлягають задоволенню.

З таким висновком не погодився суд апеляційної інстанції, який вважав, що вимога про стягнення 461грн.95коп. є недоведеною, оскільки не підтверджується первинними документами, не визначено її походження і відмовив в цій частині в задоволенні позовних вимог.

З постановою апеляційного суду в частині відмови у стягненні відшкодування позивачу понесених витрат у розмірі 461,95грн. за державну реєстрацію предмета лізингу не погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України, оскільки в Рішенні господарського суду Запорізької області від 30.09.2010, і в мотивувальній частині постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2011 у справі №27/95/10 встановлено, що відповідно до п.5.5 Договору фінансового лізингу №F150 від 10.06.2008 одержання в разі необхідності дозволів на експлуатацію предмета лізингу покладається на лізингоодержувача ТОВ "Вільний" та здійснюється за його рахунок.

В мотивувальній частині постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2011 у справі №27/95/10 також зазначено, що ТОВ "Вільний" не звертався до лізингодавця з вимогою про надання всіх необхідних документів для реєстрації лізингового майна у встановленому порядку та не вчиняв будь-яких дій, пов'язаних з реєстрацією техніки для її експлуатації. Реєстрація була здійснена ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна", та реєстраційні документи на лізингове майно були передані ТОВ"Вільний" за актом від 15.01.2009.

Відтак, на підставі п.5.5 Договору фінансового лізингу ТОВ "Вільний" не надав доказів відшкодування позивачу понесених витрат у розмірі 461,95грн. за державну реєстрацію предмета лізингу, у зв'язку з чим вимога ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" в цій частині визнана судом першої інстанції такою, що підлягає задоволенню, з чим погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України.

Судами встановлено, що пунктом 2.3.12. Договору фінансового лізингу передбачено, що у разі несвоєчасного внесення будь-якого платежу із платежів, передбачених п. 2.3 договору, лізингоодержувач зобов'язується сплатити лізингодавцю проценти за неправомірне користування грошовими коштами, на підставі рахунків-фактур, які будуть виставлятися щомісячно, та/або щоквартально, та/або щопівроку та при достроковому припиненні договору (за ініціативою лізингодавця).

Розмір суми процентів розраховується за відповідною формулою:

НП х КП х 0,5% х Д, де

НП - несплачений вчасно платіж у валюті обчислення;

КП - курс продажу валюти обчислення, встановлений АТ "Каліон Банк Україна" в м. Києві на дату належної або фактичної сплати платежу, в залежності від того, курс на яку дату є більшим;

Д - кількість календарних днів затримки платежу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції вимога позивача про стягнення процентів, розрахованих по формулі в Договорі, на суму заборгованості за лізинговими платежами в розмірі 249195,44 грн. за рахунками-фактурами №2552/7/F150 від 25.12.2008р., №215/8/F150 від 25.01.2009р. та 461,95 грн. за державну реєстрацію предмета лізингу визнана доведеною та задоволена в сумі 1204404,72 грн.

Суд апеляційної інстанції не погодився із тим, що в розрахунок суми процентів покладено також 461,95грн. за державну реєстрацію предмета лізингу за рахунком-фактурою №215/8/F150 від 25.01.2009р., яку апеляційним судом відмовлено у стягненні, відтак, визнав безпідставним нарахування на цю суму процентів за неправомірне користування грошовими коштами. На цих обставинах вимога позивача про стягнення процентів задоволена частково у розмірі 1204326,19грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки апеляційного суду помилковими, оскільки сума заборгованості 461,95грн. за державну реєстрацію предмета лізингу за рахунком-фактурою №215/8/F150 від 25.01.2009р. повинна бути компенсована лізингодавцю, а відтак, і проценти за користування грошовими коштами правильно обраховані судом першої інстанції з урахуванням цієї суми боргу.

Доводи ТОВ "Вільний", викладені в касаційній скарзі, щодо неправомірності взагалі нарахування розміру встановлених процентів за неправомірне користування грошовими коштами поза межами договору, були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій, які визнали їх безпідставними, оскільки проценти нараховуються на прострочену суму від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, що встановлено ч. 5 ст. 694 ЦК України.

Відповідно до п. 8.1 Договору при відмові лізингодавця від договору згідно п.п. 7.3, 7.7 дія договору припиняється з моменту, коли лізингоодержувач отримав або міг отримати письмове повідомлення лізингодавця про відмову від договору. При цьому лізингоодержувач зобов'язаний негайно сплатити лізингодавцю, зокрема, суми решти лізингових платежів, які залишилось сплатити та вартість викупу предмета лізингу (по залишковій вартості), зменшених шляхом дисконтування. Розмір дисконтування встановлюється за достовірною відсотковою ставкою, що діятиме на дату повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

Таким чином, позивач заявив відповідно до п. 8.1 Договору, що відповідач повинен сплатити решту лізингових платежів та вартість викупу предмета лізингу, зменшених шляхом дисконтування, у розмірі 5894619,25 грн.

Однак, судом першої інстанції встановлено, що у п. 8.1 договору сторонами погоджено, що у разі продажу предмета лізингу лізингодавцем належні до сплати суми, зазначені в п.п. І та ІІ п. 8.1 Договору будуть зменшені на 90% суми, отриманої від продажу предмета лізингу, однак не більше, ніж до розміру цих належних до сплати сум. А у разі передачі предмета лізингу іншому суб'єктові в користування ці належні до сплати суми будуть зменшені на 90% бази для обчислення лізингових платежів, встановленої у такому договорі, однак не більше, ніж до розміру цих належних до сплати сум.

Судом встановлено, що згідно договору поставки №Ф150-к від 22.11.2011 ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" після вилучення у ТОВ "Вільний" було продано та отримано кошти за 2 одиниці техніки, яка була предметом Договору лізингу №F150 від 10.06.2008, а саме: 2 комбайни КЗС-11 "Дніпро 350" випуску 2006 року на суму 1443600,00 грн. Відповідно договору поставки №Ф150-к1 від 29.11.2011 ще один комбайн КЗС-11 "Дніпро350 випуску 2006 року після вилучення у ТОВ "Вільний" було поставлено СГ Панченко Н.Г. за ціною 721800,00 грн., яка оплату за поставлений комбайн здійснила частково у сумі 360900,00 грн.

У зв'язку з вищевикладеним, позивачем сума решти лізингових платежів та вартості викупу предмету лізингу була зменшена на 90% від суми продажу та визначена в розмірі 4270569,25 грн.

Суд першої інстанції не погодився з розрахунком ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна "стосовно зменшення суми решти лізингових платежів та вартості викупу предмету лізингу у зв'язку з продажем предметів лізингу, оскільки позивачем не було включено суму, яку не доплатила СГ Панченко Н.Г. за придбаний комбайн КЗС-11 "Дніпро 350" з жаткою та візком у розмірі 360900,00 грн.

Вимоги позивача, що становлять суму решти лізингових платежів та вартості викупу предмету лізингу з урахуванням дисконтування та наступної продажі визнані судом першої інстанції такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 3945759,25 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми решти лізингових платежів та вартості викупу предмету лізингу у розмірі 3945759,25 грн. та відмовляючи в цій частині в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із п. 11.2 Договору фінансового лізингу, згідно якого в кінці строку дії Договору лізингоодержувач лише після виконання усіх зобов'язань за цим Договором здійснює придбання у власність предмета лізингу за ціною придбання, що дорівнює вартості викупу предмета лізингу (залишковій вартості), розмір якої визначається розділом 2 цього Договору.

Відтак, наслідком розірвання Договору фінансового лізингу є відсутність у ТОВ "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Вільний" і відповідно відсутність права вимагати його оплати.

Враховуючи те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, судом апеляційної інстанції визнано безпідставним.

При цьому суд апеляційної інстанції послався на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 29.10.2013 по справі №7/5005/2240/2012.

Однак, з таким висновком апеляційного суду не може погодитись колегія суддів Вищого господарського суду України, оскільки у справі № 15/5009/7537/11, що переглядається в касаційному порядку, і у справі №7/5005/2240/2012, яка була розглянута Верховним Судом України у постанові від 29.10.2013, різні обставини справи та умови договору.

Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства передбачає свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законодавством, а ст. 6 ЦК України дозволяє сторонам у договорі відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Стаття 627 ЦК України конкретизує загальну засаду щодо свободи договору і визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначає примірний перелік лізингових платежів, а саме лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Договір фінансового лізингу від 10.06.2008 №F150 є дійсним, в тому числі пункт 8.1 Договору судовими рішеннями в інших справах недійсним не визнано.

Умовами п.8.1 Договору передбачено не просто стягнення залишку вартості предмета лізингу, а сторонами в Договорі погоджено стягнення залишкової вартості із застосуванням дисконту та врахуванням 90% майбутньої продажі лізингодавцем (власником) предмета лізингу.

Саме цією умовою пункт 8.1 Договору фінансового лізингу відрізняється від справи №7/5005/2240/2012, яка була 29.10.2013 розглянута Верховним Судом України, і постанову по якій суд апеляційної інстанції врахував під час прийняття рішення у справі.

Можливість включати в договір і застосовувати інші види лізингових платежів, які прямо не заборонені чинним законодавством, виходячи із приписів ст. 6, ст.627 ЦК України про свободу сторін в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, висловлені Верховним Судом України у Постановах від 04.07.2011 у справі № 12/149, від 26.12.2011 у справі №16/23пд/2011, від 07.10.2014 у справі №910/763/13.

Стягнення судом першої інстанції додаткових витрат, понесених позивачем у зв'язку з вилученням предмету лізингу, які позивач визначив в сумі 75141,18 грн., і які включають в себе оплату послуг страхування майна на загальну суму 52641,18 грн., юридичних послуг згідно договору про надання юридичних послуг №2 від 01.09.2009 на суму 21500,00 грн., суд визнав, що зазначені витрати пов'язані з вилученням, зберіганням, продажем предмета лізингу, припинення договору предмету лізингу, а тому підлягають задоволенню повністю в розмірі 75141,18 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Лізингодавець здійснив страхування предмету лізингу лише після припинення Договору фінансового лізингу, а саме - після 25.02.2009р. (договори від 09.07.2009р. №20/01-200003329, від 15.07.2010р. №20/01-200033149, від 11.07.2011р. №20/01-200033381).

Умовами договору сторони передбачили страхування предмету лізингу, але всі зобов'язання сторін у разі розірвання договору припиняються, що встановлено ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, і на відповідача не можна покладати витрати, понесені позивачем після розірвання договору, тим більше на оплату юридичних послуг.

Судом апеляційної інстанції підставно встановлено, що помилковим є висновок господарського суду, що заявлені до стягнення 75141,18грн. є витратами, пов'язаними з вилученням, зберіганням, продажем предмету лізингу, припиненням договору предмету лізингу.

За встановлених судами попередніх інстанцій обставин, і виходячи з аналізу чинного законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне та обгрунтоване рішення, за виключенням стягнення 75141,18грн. як витрат, пов'язаних з вилученням, зберіганням, продажем предмету лізингу, а натомість апеляційний суд помилково скасував судове рішення суду першої інстанції.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Вільний" та наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна".

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вільний" залишити без задоволення.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг Україна" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. у справі №15/5009/7537/11 господарського суду Запорізької області скасувати.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.10.2015р. у справі №907/991/15 скасувати в частині стягнення 75141,18грн. і скасованій частині в позові відмовити.

В решті Рішення господарського суду Запорізької області від 01.10.2015 залишити в силі.

Головуючий суддя Т. Данилова

Судді М. Данилова

Т. Гоголь