РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/3549/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югпромтехмонтаж" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "САТ", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Метекс" про стягнення 28 991,95 грн. та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "САТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Югпромтехмонтаж" про стягнення 10 723,11 грн., за участю представників позивача за первісним позовом - Лифара Д.В., довіреність №б/н від 23.03.2016 року, відповідача за первісним позовом - Шестопалова Р.Л., довіреність №б/н від 01.02.2016 року, третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся з позовом до господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача про відшкодування шкоди, спричинених пошкодженням вантажу під час перевезення у розмірі 28 991,95 грн. за договором перевезення вантажів №7895 від 10.10.2011 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 30.03.2016 року.

28.03.2016 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "САТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Югпромтехмонтаж" про стягнення 10 723,11 грн., з яких 7 871,00 грн. - заборгованості за надані послуги, 185,56 грн. - 3% річних, 2 666,55 грн. - пені за договором перевезення вантажів №7895 від 10.10.2011 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року прийнято зустрічну позовну заяву та призначено до розгляду на 30.03.2016 року.

30.03.2016 року в судовому засіданні відповідачем за первісним позовом надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в первісному позові.

В судовому засіданні 30.03.2016 року оголошено перерву на 20.04.2016 року.

20.04.2016 року відповідачем за зустрічним позовом через канцелярію суду надано заперечення на зустрічний позов, в якому він просив суд відмовити в зустрічному позові.

20.04.2016 року відповідачем за зустрічним позовом через канцелярію суду надано заяву щодо застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог.

20.04.2016 року позивачем за первісним позовом через канцелярію суду надано заперечення на відзив відповідача по первісному позову.

20.04.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 25.04.2016 року.

25.04.2016 року в судовому засіданні відповідачем за первісним позовом надано заяву щодо застосування строків позовної давності до первісних позовних вимог.

25.04.2016 року в судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом надано заперечення на заяву щодо застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог.

25.04.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 16.05.2016 року.

16.05.2016 року в судовому засіданні позивачем за первісним позовом надано письмові пояснення.

16.05.2016 року в судовому засіданні позивачем за первісним позовом надано заперечення на заяву щодо застосування позовної давності до первісних позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за первісним позовом, позивача та відповідача за зустрічним позовом, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Югпромтехмонтаж" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (перевізник) укладено договір перевезення вантажів №7895, відповідно до п. 1.1. якого клієнт надає для перевезення вантажі, а перевізник зобов'язується здійснити їх перевезення автомобільним транспортом і надати інші послуги по перевезенню вантажів на території України.

Згідно п. 1.2. договору перевізник зобов'язується доставити надані клієнтом вантажі до пункту призначення в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а клієнт зобов'язаний вчасно сплатити за послуги перевізника встановлену плату, відповідно до умов договору та на підставі наданих перевізником рахунків за перевезення.

Пунктом 2.5. договору передбачено, що перевезення вантажу до місця призначення здійснюється в термін не більше ніж 3 дні з дати оформлення накладної на вантаж за виключенням неділі та святкових днів за визначеними перевізником маршрутами.

Пунктом 2.7. договору передбачено, що клієнт передає вантаж для перевезення перевізникові, повинен запакувати вантаж у відповідності до Правил упакування вантажів, затверджених Перевізником та Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363.

Перевізник має право не приймати до перевезення неналежно упаковані вантажі, а також вантажі, які можуть пошкодити вантажі інших клієнтів, які вміщують вогненебезпечні, отруйні, радіоактивні або хімічні речовини, кислоти та інші небезпечні сполуки, або вантажі, що потребують особливих умов для перевезення чи заборонені до перевезення транспортом загального користування (п.2.8. договору).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення, що засвідчується підписом уповноваженої особи перевізника на накладній на вантаж, і діє до моменту фактичної видачі вантажу вантажоодержувачу, що підтверджується підписом вантажоодержувача на накладній на вантаж (п.2.9. договору).

Перевізник зобов'язаний, зокрема, забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення й до моменту видачі його в пункті призначення належному вантажоодержувачу (п.3.1.3. договору).

Клієнт відповідає за всі наслідки неправильного пакування вантажів (бій, поломка, деформація, теча тощо), відсутність спеціального маркування, а також застосування тари й упаковки, що не відповідають властивостям вантажу, його масі або встановленим стандартам, технічним умовам і Правилам упакування вантажів, затверджених перевізником та правилам перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (п.4.1.4. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору розрахунки за надання послуг між перевізником і клієнтом проводяться протягом 3-х робочих днів з моменту отримання рахунку, який формується на підставі актів виконаних робіт.

Перевізник несе відповідальність за втрату, пошкодження, нестачу прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, пошкодження або нестача сталися не з його вини (п.7.1.2. договору).

Перевізник не несе відповідальності перед вантажовідправником або вантажоодержувачем у випадках, зокрема, пошкодження вантажів, які не були належним чином упаковані клієнтом для перевезення їх вантажним автомобільним транспортом у відповідності до вимог упакування вантажів, затверджених перевізником та правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (п. 7.1.6. договору).

Поясненнями позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом, накладною на вантаж одержувача №999180540 від 03.06.2015 року, яка містяться в матеріалах справи, стверджується факт прийняття відповідачем за первісним позовом вантажу від позивача за первісним позовом, оголошена цінність якого становить 3 000,00 грн., а також в даній накладній зазначено, що вантаж не упакований у відповідності з умовами перевезення.

По прибуттю вантажу до пункту призначення виявлено його пошкодження, про що складено відповідний Акт пошкодження вантажу № 030000038 від 04.06.2015, який підписаний представниками обох сторін. В Акті вказано, що маються вм'ятини на всіх листах металу. Вантаж не упакований у відповідності з умовами перевезення.

10.06.2015 позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з претензією в якій вказав про пошкодження вантажу що унеможливлює його подальше використання за призначенням та просив відшкодувати збитки.

22.06.2015 року відповідач за первісним позовом направив позивачу за первісним позовом відповідь, в якій відмовився від відшкодування збитків, оскільки вантаж не був упакований належним чином.

Предметом первісного позову є вимоги клієнта (позивача за первісним позовом) про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням своїх обов'язків перевізником (відповідачем за первісним позовом) за вищевказаним договором перевезення вантажу.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до статті 47 Статуту автомобільного транспорту (далі - Статут) товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями.

В ч. 2 ст. 917 ЦК України закріплюється обов'язок відправника пред'явити вантаж, який підлягає перевезенню: а) у встановлений строк; б) в належній тарі та (або) пакуванні; в) замаркований відповідно до встановлених вимог. Аналогічний обов'язок покладається на відправника згідно транспортному законодавству.

Відповідно до Статуту автомобільного транспорту (п. 52) вантажі, які потребують тари для запобігання втраті, недостачі, псуванню і пошкодженню їх при перевезенні, повинні пред'являтися до перевезення у справній тарі, яка відповідає державним стандартам або технічним умовам, а в окремих випадках - в іншій тарі, що забезпечує їх повне збереження.

Крім того, згідно з п. 2.7. договору перевезення клієнт, що передає вантаж для перевезення перевізникові, повинен запакувати вантаж у відповідності до Правил упакування вантажів, затверджених Перевізником та Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363.

Так, відповідно до п. 5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, упакування - це процес розміщення продукції в упаковці (тарі). Упаковка (тара) повинна відповідати державним стандартам (п. 5.1.). До упаковки ставляться такі вимоги:

- вид упаковки має відповідати особливостям вантажу;

- упаковка має забезпечувати повне збереження вантажу під час його транспортування з урахуванням вантажно-розвантажувальних робіт;

- упаковка має відповідати кліматичним умовам;

- упаковка має відповідати вимогам митного режиму;

- упаковка може виконувати рекламні цілі (п. 5.2.).

При виборі упаковки потрібно враховувати спосіб, відстань і тривалість транспортування, можливість перевантаження вантажу в дорозі, температурний режим і вологість під час транспортування, пору року (погодні умови), сумісність з іншими вантажами тощо (п. 5.3.).

Досліджуючи подані позивачем за первісним позовом накладну на вантаж №999180540 та Акт пошкодження вантажу № 030000038 від 04.06.2015 судом встановлено, що перевізником при прийманні вантажу до перевезення здійснено застереження, що вантаж не упакований відповідно до вимог перевезень.

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (п. 10.16) відправник вантажу відповідає за всі наслідки неправильного пакування вантажу (бій, поломка, деформація, теча тощо), а також застосування тари і пакування, що не відповідають властивостям вантажу, його масі або встановленим стандартам і технічним умовам.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено ( упущена вигода ).

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч.І ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення:

- протиправної поведінки;

- збитків;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками;

- вини.

При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

З огляду на вищевикладене позивачем за первісним позовом не доведено наявність всіх елементів складу правопорушення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин правові підстави для покладення відповідальності у вигляді стягнення майнової шкоди з відповідача за первісним позовом у розмірі 28 991,95 грн. відсутні, тому в первісному позові слід відмовити.

25.04.2016 року в судовому засіданні відповідачем за первісним позовом надано заяву щодо застосування строків позовної давності до первісних позовних вимог.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача за первісним позовом, за захистом якого той звернувся до суду, не порушено відповідачем за первісним позовом, то в первісному позові слід відмовити з підстав його необґрунтованості.

Предметом зустрічного позову є вимоги перевізника (позивача за зустрічним позовом) до клієнта (відповідача за зустрічним позовом) про стягнення 7 871,00 грн. - заборгованості за надані послуги, 185,56 грн. - 3% річних, 2 666,55 грн. - пені у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань з оплати наданих послуг за договором перевезення вантажів №7895 від 10.10.2011 року.

Поясненнями позивача за зустрічним позовом частково відповідача за зустрічним позовом, накладними на вантаж від 29.05.2015 року, 02.06.2015 року, 05.06.2015 року, які містяться в матеріалах справи стверджується факт надання позивачем за зустрічним позовом послуг перевезення за договором перевезення вантажів №7895 від 10.10.2011 року на загальну суму 7 871,00 грн.

Отже, позивач за зустрічним позовом виконав взяті на себе зобов'язання за договором перевезення, а відповідач за зустрічним позовом не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати наданих послуг та має перед позивачем заборгованість у сумі 7 871,00 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом заборгованості за договором перевезення у розмірі 7 871,00 грн. обґрунтовані.

Відповідачем за зустрічним позовом було заявлено про пропущення позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності звернення до суду.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. ст. 260, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст. 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення встановлюється шестимісячний строк.

Згідно ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач вчинив дію, що свідчать про визнання ним свого боргу та перериває строк позовної давності, а саме: 31.07.2015 року направив позивачу за зустрічним позовом відповідь на претензію в якій визнав спірну заборгованість, яка міститься в матеріалах справи. Тобто строк позовної давності розпочинається заново 01.08.2015 року, а закінчується 01.02.2016 року.

З даним позовом позивач за зустрічним позовом звернувся до суду 28.03.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності; крім того, позивач за зустрічним позовом не навів причин зволікання із поданням даної зустрічної позовної заяви та відповідного клопотання щодо поновлення строку позовної давності не подав, тому в зустрічному позові слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В первісному позові відмовити.

В зустрічному позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 23.05.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна