донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

24.05.2016р. справа №913/1136/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача: не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від29.03.2016р. (повний текст підписано 04.04.2016р.)
по справі№913/1136/15 (головуючий суддя Рябцева О.В., судді Зюбанова Н.М., Косенко Т.В.)
за позовомДержавного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м.Сєвєродонецьк Луганської області
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 8622,85грн.

В С Т А Н О В И В

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) про стягнення грошових коштів в розмірі 8622,85грн. за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №250 від 17.10.2005р., з яких основного боргу в сумі 4126,49грн., пені в сумі 2603,14грн., трьох відсотків річних в сумі 136,00грн. та інфляційних витрат в сумі 1757,22грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 29.03.2016р. (повний текст підписано 04.04.2016р.) по справі №913/1136/15, позовні вимоги Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» були задоволені частково через застосоване судом зменшення розміру пені на 50 відсотків та стягнуто з Відповідача - основного боргу в сумі 4126,49грн., пені в сумі 1301,57грн., трьох відсотків річних в сумі 136,00грн. та інфляційних витрат в сумі 1757,22грн. з мотивів доведеності матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх зобовязань за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №250 від 17.10.2005р.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, не погодившись з прийнятим рішенням, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 29.03.2016р. та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: відсутність укладеного між сторонами договору, що свідчить про відсутність господарських зобовязань у спірний період, а отже і про неможливість задоволення позовних вимог; відсутність в матеріалах справи розрахунку обсягу теплової енергії з огляду на відсутність приладів опалення, які її споживають; невідповідність оспорюваного рішення суду ст.ст.218,219 Господарського кодексу України, оскільки протягом спірного періоду споживання теплової енергії фактично не мало місця у звязку з демонтуванням радіатора опалення працівниками Позивача; незаконність нарахування пені на підставі ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Бойченко К.І. та Татенко В.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 24.05.2016р. о 11.30 год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представники Скаржника у судове засідання 24.05.2016р., попри належну обізнаність про час і місце його проведення (а.с.114), не зявився

Представник Позивача у судове засідання 24.05.2016р., попри належну обізнаність про час і місце його проведення (а.с.115) не зявився, але надав через канцелярію суду заяву про слухання справи за наявними матеріалами без участі його представника (а.с.122 т.2), проти апеляційної скарги заперечує з підстав, викладених у наданому через канцелярію відзиві на означену скаргу (а.с.а.с.116-118).

Враховуючи обізнаність сторін про час і місце розгляду справи, доведення ними своєї позиції до відома суду у письмовому вигляді та невизнання їх явки обовязковою, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 17.10.2005р. між Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (Енергопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (у подальшому змінила прізвище на ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.119 т.1), було укладено договір №250 про постачання теплової енергії в гарячій воді (а.с.а.с.21,22 т.1), відповідно до розділу 1 якого, Позивач зобовязався постачати теплову енергію в гарячій воді в необхідних обсягах, а Відповідач повинен оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами у передбачені договором терміни.

Опалювальне приміщення знаходиться за адресою: вул. Єгорова, б.19 та є орендованим Відповідачем у Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради нежитловим приміщенням площею 9,8кв.м. (а.с.а.с.93-96 т.1).

В п.п.2.1, 2.2 договору сторони узгодили, що теплова енергія постачається Споживачу у вигляді гарячої води на опалення в період опалювального сезону у приміщення за адресою: вул. Єгорова, 19 загальною прощею 9,8 кв.м., в період з 17.10.2005 до 17.10.2006, в межах Q рік = 2 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаженням EQ = 0, 0010 Гкал/годину.

Відповідно до п. 3.2.1 договору, Енергопостачальна організація зобовязалася постачати теплову енергію Споживачу в обсягах згідно з договором.

В розділі 10 договору сторони встановили, що договір набуває чинності з 17.10.2005р. та діє до 17.10.2006р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє Споживача від обовязку повної сплати спожитої теплової енергії.

В свою чергу, п 4.2.4 договору встановлює обовязок Споживача підтримувати в належному технічному стані теплоспоживальне обладнання (системи опалення та гарячого водопостачання, ізоляцію трубопроводів та інше обладнання), яке перебуває у межах його експлуатаційної відповідальності.

Згідно з п.5.1 договору, облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, а у разі їх відсутності розрахунковим способом.

Розділ 6 договору встановлює порядок розрахунків, за змістом якого розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за рахунками, виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), встановлених відділом цін Луганської облдержадміністрації.

Відповідно до п. 6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 6.6 договору, споживачі, що не мають приладів обліку, різницю між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачують не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 7.2.3 укладеного договору, Споживачу за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію нараховується пеня за 1 рік в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Також в п. 8.1 договору було визначено, що розбіжності та спори між сторонами, повязані з виконанням, зміною та розірванням договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами (телефонограмами, факсами), укладанням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величин надаються сторонами не пізніше ніж за 30 днів до початку кварталу.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 18.08.2005р. між Відповідачем і Комунальним підприємством "Житлосервіс "Ритм" було укладено договір № 27 (а.с.97 т.1) на участь "Орендаря" або "Власника" в спільних витратах Комунального підприємства "Житлосервіс "Ритм" на утримання житлового будинку і прибудинкової території і додаткові угоди до нього: № 1 від 01.10.2008р. та №2 від 01.12.2008р. (а.с.а.с.99-101 т.1), за умовами яких Відповідач взяв зобовязання нести витрати на технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж, у тому числі опалення.

На підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради від 06.05.2008р. № 2110 та відповідно до акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 06.05.2008р. (а.с.103 т.1), на баланс Комунального підприємства "Сєвєродонецькі теплові мережі" від Комунального підприємства "Житлосервіс "Ритм" передано внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення будинку № 19 по вул. Єгорова м. Сєвєродонецька.

Між Позивачем у справі і Комунальним підприємством "Сєвєродонецькі теплові мережі" 18.02.2010р. було укладено договір № 16/252 (а.с.а.с.23-25 т.2) про співпрацю, за яким сторони домовились шляхом обєднання зусиль співпрацювати в межах цього договору з метою надійного і якісного надання населенню послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання. Для цього Позивач зобовязався, зокрема, здійснювати безперебійну (за винятком нормативно встановлених перерв) подачу теплової енергії у житловий фонд згідно з Правилами технічної експлуатації теплопостачальних установок і теплових мереж, ДНАО 0.00-1.11-98 та відповідної якості на підставі будівельних норм 2.04.07-86 "Теплові мережі", КТМ 204 України 244-94.

Відповідно Комунальне підприємство "Сєвєродонецькі теплові мережі" зобовязалось забезпечувати своєчасну підготовку внутрішньо будинкових систем централізованого опалення і гарячого водопостачання, устаткування, запірної арматури та контрольно-вимірювальних приладів до роботи в осінньо-зимовий період, здійснювати технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж опалення та гарячого водопостачання, а також виконувати інші роботи, направлені на підвищення надійності експлуатації обладнання та мереж, ефективності використання відпущеного тепла, зменшення витрат тепла та мережевої води.

Як було встановлено місцевим судом та підтверджується актом від 04.12.2013р. (а.с.105 т.1), 05.07.2013р. в приміщенні майстерні, що орендується Відповідачем, знаходився радіатор опалення, на якому під час гідравлічного іспиту внутрішньобудинкової системи централізованого опалення будинку було виявлено дефект, через який він почав протікати. З метою недопущення нанесення шкоди майну та здоровю громадян, даний радіатор опалення 07.07.2013р. співробітниками КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» було демонтовано, а за змістом акту від 26.02.2016р. (а.с.37 т.2) та 22.03.2016р. (а.с.88 т.2) у подальшому відновлено не було і впродовж періоду нарахування стягуваної заборгованості в приміщенні приладу опалення не було, що Позивачем не оспорюється.

Відповідач, після демонтування радіатора, неодноразово звертався до Позивача із заявами (а.с.а.с.108,113 т.1) про розірвання договору №250, через неможливість його виконання, проте Позивач своєю відповіддю від 17.01.2014р. (а.с.114 т.1) відхилив пропозицію про розірвання договору, оскільки при відключенні приміщення від централізованого теплопостачання не було дотримано вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, та Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури і житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4. Запропоновано Споживачу відновити систему опалення.

Також з матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зміною прізвища Споживача, Позивач направив йому проект додаткової угоди від 22.10.2015р. до спірного договору (а.с.126 т.1), а Відповідач у відповідь надіслав заяву від 11.11.2015р.(а.с.127 т.1), за змістом якої вважає договір від 17.10.2005 № 250 про постачання теплової енергії розірваним на підставі своєї заяви № 8-5-147 від 12.11.2013р.(а.с.113 т.1)

В матеріалах справи наявні рахунки на сплату за період з жовтня 2013р. по квітень 2014р. та з жовтня 2014р. по квітень 2015р. з доказами їх направлення Відповідачу (а.с.а.с.25-40 т.1), а саме: за жовтень 2013р. на суму 104,76грн.; за листопад 2013 р. на суму 267,72 грн.; за грудень 2013р. на суму 430,69грн.; за січень 2014р. на суму 507,97грн.; за лютий 2014р. на суму 378,28грн.; за березень 2014р. на суму 270,20грн.; за квітень 2014р. на суму 65,14грн.; за жовтень 2014р. на суму 95,75 грн.; за листопад 2014р. на суму 457,90грн.; за грудень 2014р. на суму 669,19грн.;за січень 2015р. на суму 691,93грн.; за лютий 2015р. на суму 598,56грн.; за березень 2015р. на суму 685,55грн.;за квітень 2015р. на суму 102,85грн.

Через неповну сплату виставлених рахунків, Позивачем на адресу Відповідача були направлені претензії №08-14-612 від 24.02.2014р. на суму 2106,47грн.; №08-14-706 від 22.05.2014р. на суму 713,62грн.; №08-14-998 від 23.12.2014р. на суму 453,65грн.; №08-14-27 від 26.01.2015р. на суму 619,19грн.; № 08-14-177 від 24.02.2015р. на суму 641,93грн.; №08-14-614 від 28.05.2015р. на суму 1086,96грн.; №(а.с.а.с.48-56 т.1), які були залишені Відповідачем без відповіді та задоволення.

Відтак, з урахуванням часткової сплати заборгованості Відповідачем, відповідно до банківських виписок (а.с.а.с.41-47 т.1), остання (заборгованість) перед Позивачем склала 4126,49грн. за період з жовтня 2013р. по квітень 2014р. та з жовтня 2014р. по квітень 2015р., що і стало підставою для звернення його до суду з нарахуванням на неї пені, інфляційної індексації та 3% річних.

За таких обставин, Господарський суд Луганської області позовні вимоги Позивача задовольнив частково, зменшивши розмір пені на 50 відсотків в порядку п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України та стягнув з Відповідача: заборгованість в сумі 4126,49грн., пеню в сумі 1301,57грн., 3% річних в сумі 136,00грн. та інфляційні витрати в сумі 1757,22грн. з мотивів доведеності матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх зобовязань за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №250 від 17.10.2005р, при цьому зазначивши, що оскільки Відповідач після демонтування опалювального пристрою з порушенням порядку Правил №630 не надав Позивачу пропозицію про внесення змін до умов договору стосовно зменшення кількості постачання теплової енергії, сплачуючи, в свою чергу, на власний розсуд 50,00грн. в місяць, вимоги Позивача є цілком обґрунтованими.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного субєктивного права або інтересу, порушення такого субєктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

З огляду на правову спірних правовідносин сторін фактичних взаємовідносин сторін, вони регламентуються, насамперед, положеннями Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами постачання та користування тепловою енергією (Правила №1198), а також відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України.

Доводи апелянта відносно відсутності укладеного між сторонами договору, що свідчить про відсутність господарських зобовязань у спірний період, а отже і про неможливість задоволення позовних вимог, відхиляються апеляційним господарським судом з огляду на таке:

- по-перше, за змістом ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», остання встановлює обов'язок Споживача з щомісячного розрахунку за фактично спожиту теплову енергію безвідносно до наявності або відсутності укладеного зі споживачем договору, що узгоджується із обов'язковою до застосування в силу вимог ч.1 ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України правовою позицією Верховного Суду України щодо підстав оплати комунальних послуг, приведеною в постанові від 25.11.2014р. у справі №916/3566/13, видом яких (комунальних послуг) є теплопостачання за змістом п.1. ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

- по-друге, визнання договору неукладеним може мати місце лише на стадії його укладення, якщо сторони не досягли згоди по всім істотним його умовам, а не за наслідком його виконання, що також вбачається із обов'язкової до застосування в силу вимог ч.1 ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові по справі №3-58гс11 від 25.06.2011р.

Сутність заявленого позову, у даному випадку, полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання обов'язку зі сплати коштів за спожиту теплову енергію в період з жовтня 2013р. по квітень 2014р. та з жовтня 2014р. по квітень 2015р. у розмірі 4126,49грн. та застосуванні наслідків його невиконання у вигляді додаткового стягнення пені, 3% річних та інфляційної індексації.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наразі, такі вимоги до виконання грошових зобовязань Споживача теплової енергії встановлено, зокрема, ст.19 Закону України «Про теплопостачання», із змісту ч.5 якої випливає обовязок Споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Поряд із цим, формулювання в п. 4 ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотної умови договору про надання житлово-комунальних послуг саме у вигляді «порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги», до яких за змістом п.1 ч.1 ст.13 цього Закону також відносяться послуги з централізованого опалення, також безпосередньо вказує на те, що законодавчо визначеною умовою виникнення грошового зобовязанні зі сплати теплопостачання є фактичне попереднє споживання (отримання) відповідної послуги таким Платником.

Означений висновок апеляційного суду цілком узгоджується із системним тлумаченням положень укладеного договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №250 від 17.10.2005р., який визначає порядок оплати саме за спожиту теплову енергію, а також випливає зі змісту ч.1 ст.275 Господарського кодексу України.

В свою чергу, можливість Відповідача впродовж періоду формування стягуваної заборгованості отримувати (споживати) теплову енергію, сплата вартості якої є предметом позовних вимог, перебуває, серед іншого, у залежності від наявності теплоспоживаючого обладнання, за рахунок якого здійснюється відповідне теплопостачання.

Таким чином, предмет доказування та вивчення в означеній справі полягає у встановленні факту споживання Відповідачем в розглядуваний період теплової енергії, поставленої Позивачем. Відповідно до п.5.3 договору та враховуючи відсутність в даному випадку засобу обліку, обєм фактично спожитої теплової енергії визначається відповідно до Правил №1198 за методикою, яка враховує кількість часу роботи теплоспоживаючого обладнання (в даному випадку єдиного та відсутнього радіатора опалення). Між тим, відсутність означеного обладнання, в силу встановленого матеріалами справи факту демонтування опалювального пристрою від 07.07.2013р. унеможливлює ані постачання теплової енергії, ані фактичне її споживання Відповідачем у даному випадку взагалі не вбачається підстав для зменшення теплового навантаження в порядку згадуваних місцевим судом п.п.8,9 Правил №1198. При цьому, віднесення п.4.2.4. договору №250 від 17.10.2005р. підтримування у належному технічному стані тепло споживаючого обладнання до обовязків Відповідача жодною мірою не змінює факту відсутності споживання тепла Відповідачем у розглядуваний період; в свою чергу, матеріали справи не містять доказів висування Позивачем позовних вимог до Відповідача з примушення до відновлення тепло споживаючого приладу.

Апеляційний суд також наголошує на помилковості висновку місцевого суду про здійснення демонтажу радіатора опалення Відповідачем, адже такий демонтаж було здійснено балансоутримувачем мереж.

У світлі означених обставин, а саме відсутності в орендованому приміщенні теплоспоживаючого обладнання або підтвердження факту споживання Відповідачем послуг з теплопостачання за розглядуваний період з інших підстав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність встановлених діючим законодавством умов для виникнення у Відповідача спірного грошового зобовязання.

Наразі, відсутність визначених законом підстав для виникнення грошового зобовязання унеможливлює його порушення Відповідачем у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України та застосування обумовлених ст.ст.611, 625 цього Кодексу наслідків такого порушення у вигляді стягнення заявленої суми заборгованості, пені, інфляційної індексації та 3% річних, тоді як допущене місцевим судом неправильне застосування положень наведених вище норм матеріального права, які визначають умови виникнення грошового зобовязання споживача з оплати опалення, призвело до безпідставного висновку про правомірність позовних вимог.

Відтак, суд в силу ч.1 ст.19 Конституції України та ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України не може примушувати Відповідача до виконання необовязкових для нього дій і застосовувати негативні наслідки невиконання цих дій, що зумовлює повне задоволення апеляційний вимог скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового про відмову у задоволені позову.

Поряд із цим, суд апеляційної інстанції зазначає про помилковість твердження апелянта відносно незаконності нарахування пені на підставі ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки приписи означеної норми правова не розповсюджуються на правовідносини, учасниками яких є субєкти господарювання, на чому справедливо наголошено у відзиві на апеляційну скаргу.

З огляду на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, що призвело до неправомірного стягнення з Відповідача грошових коштів та зумовило повне задоволення апеляційний вимог та відповідно скасування оскаржуваного рішення з прийняття нового про відмову у задоволені позову, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, має наслідком покладання на Позивача витрат зі сплати судового збору як за подання позовної заяви, так і витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 29.03.2016р. (повний текст підписано 04.04.2016р.) по справі №913/1136/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 29.03.2016р. (повний текст підписано 04.04.2016р.) по справі №913/1136/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі №913/1136/15, яким відмовити повністю у задоволені позовних вимог Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м.Сєвєродонецьк Луганської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення заборгованості в розмірі 4126,49грн. за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №250 від 17.10.2005р., пені в розмірі 2603,14грн., трьох відсотків річних в розмірі 136,00грн. та інфляційних витрат в розмірі 1757,22грн.

4. Стягнути з Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ідентифікаційний код 00131050) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, 1/65, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1340,00грн.

5. Доручити Господарському суду Луганської області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.18 Закону України Про виконавче провадження.

6. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1,2 - сторонам, 3 - у справу, 4 - ДАГС, 5- ГСЛО