ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016р. Справа №904/1160/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М., доповідача

суддів: Кощеєва І.М., Кузнецова В.О.,

секретар судового засідання: Логвіненко І.Г.,

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 27 від 13.01.16;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 1 від 15.02.16;

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Укрремколіямаш, м.Дніпропетровськ, на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. у справі №904/1160/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Українська залізниця,

в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Одеса

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Укрремколіямаш, м.Дніпропетровськ

про стягнення пені за договором про надання послуг з модернізації виправно-підбивально-рихтувальної машини №ОД/П-143-556 НЮ від 18.07.2014р. у розмірі 545 901,40 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. (суддя Крижний О.М.) у справі №904/1160/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Укрремколіямаш на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця 226 622,47 грн. пені та 3 339,34 грн. судового збору.

Обґрунтовуючи рішення, господарський суд першої інстанції виходив з доведеності належними доказами у справі наявності правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені за договором про надання послуг з модернізації виправно-підбивально-рихтувальної машини №ОД/П-143-556 НЮ від 18.07.2014р. В той же час, часткове задоволення позову спричинено фактом звернення відповідача із заявою про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, передбачених п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з вищезгаданим рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій наполягає на неправомірності даного рішення, у зв'язку з чим за результатами апеляційного перегляду просить останнє скасувати та прийняти у справі нове рішення про відмову в позові повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що додатковою угодою №2 від 15.01.2015р. строк дії договору №ОД/П-143-556 НЮ від 18.07.2014р. продовжений до 31.12.2015р., у зв'язку з чим, на його думку, зобов'язання сторін в частині строків виконання робіт також змінились. Більш того, необхідність підписання даної додаткової угоди була викликана саме неможливістю виконання відповідачем договору в обумовлений строк. Відтак, правові підстави для застосування штрафних санкцій за порушення строку виконання робіт у позивача відсутні.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу позивач викладені в останній твердження повністю заперечує, наполягаючи на тому, що строк виконання зобовязання за основним договором додатковою угодою №2 від 15.01.2015р. не змінювався, а поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобовязання» не є тотожними.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

18.07.2014р. між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш" (підрядник, відповідач) та Державним підприємством "Одеська залізниця" (замовник, позивач, нині Регіональна філія "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"), укладено договір підряду, відповідно до п.1.1 якого підрядник зобов'язується надати послуги з модернізації виправно-підбивально-рихтувальної машини ВПР-02 №017, приписки ЦМКР Знам'янка, та передати її результати замовнику, а замовник зобов'язується прийняти результати послуг та сплатити їх вартість на визначених умовами даного договору умовах.

Підрядник зобов'язується надати передбачені договором послуги за рахунок власних сил та засобів. В окремих випадках (при необхідності, без якої неможливо надати послуги в повному об'ємі) із залученням субпідрядної організації з обов'язкового погодження замовником. У разі залучення субпідрядника учасник повинен додатково надати оригінал або нотаріально завірену копію договору між підрядником і субпідрядником, датованого до 31.12.2014р. (п.1.3 договору).

Відповідно до п.1.4, 3.10 договору, строк надання послуг: на протязі 160 календарних днів з дня подачі в модернізацію, але не пізніше 31.12.2014р. (додаток №2).

Місце надання послуг на території підрядника. Колійна машина подається для виконання модернізації за рахунок замовника за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, Аеродром (п.2.2 договору).

Ціна модернізації колійної машини визначена двостороннім протоколом погодження ціни (додаток №3) та калькуляції на модернізацію (додаток 5) з розшифровками по позиціях, котрі є невід'ємною частиною даного договору (п.4.1 договору). Розрахунки за надані послуги здійснюються протягом 120 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг, але не раніше дати затвердження (погодження) в установленому порядку річного фінансового плану замовника (п.4.4 договору).

Згідно з п.4.7 договору, загальна сума договору складає: 12 500 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 2 083 333,33 грн.

Відповідно до п.11.3 договору, даний договір набирає чинності від дати його підписання та діє до 31.12.2014р., а в частині розрахунків до остаточного виконання.

Сторонами погоджено та підписано додатки №1, 2, 3, 4, 5 до зазначеного вище договору.

Згодом, додатковою угодою №2 від 15.01.2015р. сторонами внесено зміни до договору №ОД/П-14-556 НЮ від 18.07.2014р., а саме, п.1.2 викладено у наступній редакції: надання послуг з модернізації колійної машини, переданої замовником підряднику, здійснюється відповідно до діючих "Положення про планово-запобіжний ремонт спеціального самохідного рухомого складу" ЦП-0189, затвердженого наказом 289-Ц від 17.06.2008р. та тимчасовим нормам до положення затвердженим наказом від 30.05.2013р. №ЦЗ-1-8/524 (надалі ЦП-0189), а також, специфікації на модернізацію колійної машини (додаток №1/1) та графіка подачі в модернізацію (додаток №2).

В свою чергу, п.4.1 договору викладено наступним чином: ціна модернізації колійної машини визначена двостороннім протоколом погодження ціни (додаток №3/1) та калькуляції на модернізацію (додаток №5/1) з розшифровками по позиціях, котрі є невід'ємною частиною цього договору. Загальна суму договору складає: 12 200 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 2 033 333,33 грн. (п.4.7 договору в редакції додаткової угоди №2).

Пункт 11.3 договору, згідно додаткової угоди №2, сторонами змінено наступним чином: даний договір набирає чинності від дати його підписання та діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків до повного виконання зобов'язань.

Слід зазначити, що п.2 додаткової угоди №2 від 15.01.2015р. узгоджено, що з моменту її підписання, додаткові угоди №1, 3, 5 вважаються такими, що втратили чинність. Інші пункти договору, необумовлені цією додатковою угодою, залишаються без змін (п.4 додаткової угоди №2).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання умов договору №ОД/П-14/556-НЮ від 18.07.2014р., між сторонами складені акти приймання-здачі наданих послуг. Зокрема, згідно акту №1 від 04.09.2014р. відповідачем надані послуги з модернізації машини ВПР-02 №017 по першому етапу, вартість яких складає 3 500 000,00 грн. (а.с.49-50).

За актом №2 від 24.12.2014р. відповідачем надані позивачу послуги з модернізації машини ВПР-02 №017 по другому етапу, вартість яких складає 6 500 000,00 грн. (а.с.51-52).

Актом №3 від 23.12.2015р. підтверджується надання третього етапу послуг послуги з модернізації машини ВПР-02 №017, вартість якого складає 2 050 118,94 грн. (а.с.53-54). При цьому, як стверджує позивач, послуги з модернізації машини ВПР-02 №017 на суму 2 050 118,94 грн. надані з порушенням строку виконання робіт, який згідно договору встановлений до 31.12.2014р. та додатковими угодами не змінювався.

Отже, як підтверджено наявними у справі матеріалами, всього послуги з модернізації надані відповідачем на суму 12 050 118,94 грн. В свою чергу, вартість ненаданих відповідачем послуг станом на 01.02.2016р. становить 149 881,06 грн.

Таким чином, причиною спору є порушення відповідачем умов договору №ОД/П-14/556-НЮ від 18.07.2014р. в частині своєчасного виконання обумовлених договором робіт з модернізації.

Саме за результатами вирішення даного спору господарським судом першої інстанції було прийнято рішення від 22.03.2016р. про часткове задоволення позовних вимог, яке є предметом апеляційного перегляду.

Як вже зазначалось вище, в апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що додатковою угодою №2 від 15.01.2015р. строк дії договору №ОД/П-143-556 НЮ від 18.07.2014р. продовжений до 31.12.2015р., у зв'язку з чим, на його думку, зобов'язання сторін в частині строків виконання робіт також змінились. Більш того, необхідність підписання даної додаткової угоди була викликана саме неможливістю виконання відповідачем договору в обумовлений строк. Відтак, правові підстави для застосування штрафних санкцій за порушення строку виконання робіт у позивача відсутні.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції з такими доводами погодитись не може, з огляду на викладене нижче.

Так, відповідно до вимог ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належність і допустимість доказів господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В свою чергу, відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Отже, як вбачається з наявних у справі матеріалів, згідно з п.п.1.4 та 3.10 договору №ОД/П-143-556 НЮ від 18.07.2014р., послуги з модернізації надаються протягом 160 календарних днів з дня подачі в модернізацію, але не пізніше 31.12.2014р. (додаток №2).

Що ж до тверджень відповідача (апелянта) з приводу автоматичного продовження строку виконання робіт за даним договором шляхом підписання додаткової угоди №2, колегія суддів вважає за доцільне зауважити наступне:

Дійсно, згідно додаткової угоди №2 від 15.01.2015р. до договору №ОД/П-143-556 НЮ від 18.07.2014р., строк дії основного договору був продовжений до 31.12.2015р. Разом з цим, строк виконання робіт за даним правочином (надання послуг з модернізації машини ВПР-02 №017), а саме, протягом 160 календарних днів з дня подачі в модернізацію, але не пізніше 31.12.2014р., змінений не був (докази зворотного в матеріалах справи відсутні).

При цьому, судова колегія зауважує на обґрунтованості висновку суду першої інстанції з приводу відмінності та нетотожності термінів «строк дії договору» та «строк виконання робіт». Строком дії договору є період у часі, в межах якого сторони виконують свої зобов'язання обумовлені цим договором, а отже, строк договору визначається для виконання обов'язків обох сторін, у тому числі і обов'язку позивача з оплати виконаних робіт. А строк виконання робіт, в свою чергу, є періодом часу, протягом якого сторона має виконати певні роботи (надати послуги).

Таким чином, апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду з приводу того, що шляхом підписання вищезгаданої додаткової угоди №2 від 15.01.2015р. до договору №ОД/П-143-556 НЮ від 18.07.2014р., сторонами було змінено лише строк дії останнього, тоді як строк виконання робіт залишився незмінним, у зв'язку з чим має бути визнаний таким, що настав 31.12.2014р.

Окрім того, як вірно встановлено місцевим господарським судом під час провадження у справі, вартість ненаданих відповідачем послуг до 23.12.2015р. складає 2 200 000,00 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи первинними документами, як-то, договором №ОД/П-14/556-НЮ від 18.07.2014р., актами приймання-передачі виконаних робіт №1 від 04.09.2014р., №2 від 24.12.2014р. та №3 від 23.12.2015р.

Частиною 1 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі передбаченому договором згідно з ч.4 ст.231 Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Отже, відповідно до п.7.5 договору, у випадку порушення терміну надання послуг, підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми ненаданих послуг за кожен день затримки.

З огляду на наведене, позивачем відповідачеві було нараховано 545 901,40 грн. пені за період з 01.01.2015р. по 23.12.2015р.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 3 ст.267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, як вбачається з наявних у справі матеріалів, 09.03.2016р. відповідач звернувся до суду з відзивом на позов, в якому, окрім іншого, просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Разом з цим, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В свою чергу, як вбачається з умов договору №ОД/П-143-556 НЮ від 18.07.2014р. (з додатками), іншого періоду нарахування пені сторонами не визначено, з огляду на що нарахування пені має бути припинено зі спливом шестимісячного терміну, тобто, 30.06.2016р. (з 01.01.2015р. по 30.06.2015р.).

Отже, вирішуючи питання щодо правомірності задоволення зазначеної вище заяви про застосування позовної давності, з урахуванням викладених вище правових норм, місцевий господарський суд вірно встановив, що у зв'язку зі зверненням позивача з даним позовом до суду 24.02.2016р. (а.с.75), позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає частковому задоволенню. Зокрема, обґрунтованим слід визнати нарахування відповідачеві неустойки у вигляді пені в розмірі 226 622,47 грн. за період з 24.02.2015р. по 30.06.2015р. (шість місяців) .

Вірним слід визнати також висновок господарського суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для зменшення штрафних санкцій за ст.233 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дана сума є співрозмірною до вартості робіт, виконання яких відповідач затримав більше, ніж на рік.

Окрім того, необхідно враховувати, що розмір стягуваної з відповідача неустойки було зменшено шляхом застосування судом строку позовної давності. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що за зазначених вище обставин справи зменшення розміру пені вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції не відповідатиме.

Зважаючи на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято за умов надання належної юридичної оцінки наявним у справі доказам, у звязку з чим підстави для його зміни чи/або скасування у апеляційної інстанції - відсутні. Натомість, викладені в апеляційній скарзі доводи в ході апеляційного провадження свого підтвердження не знайшли, виявились безпідставними та спростованими наявними у справі доказами.

У підсумку, згідно з ч.5 ст.49 ГПК України, враховуючи результат вирішення спору, вірним слід визнати покладення судового збору на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 3 399,34 грн. В свою чергу, згідно зі ст.49 ГПК України, враховуючи відмову в задоволенні апеляційної скарги, витрати на апеляційне оскарження покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. у справі №904/1160/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Укрремколіямаш залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24.05.2016р.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя В.О. Кузнецов