ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 р. Справа № 909/261/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю " Експрес Транспорт і Логістика", вул. 16 Липня, 17, м. Мукачево, Мукачівський район, Закарпатська область, 89600

вул. Перемоги, 50/2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "КІВРЕ", вул. Сівецька, 103, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300

про стягнення 8142,42 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - помічник адвоката, (довіреність №б/н від 16.05.16),

від відповідача: не з"явилися,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Експрес Транспорт і Логістика" звернулось в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "КІВРЕ" про стягнення 8142,42 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №2015/09/18 від 15.09.15 в частині оплати наданих позивачем послуг.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задоволити.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, явки в судове засідання уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення вх.№4761 від 15.05.16.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Предметом позову в даній справі є матеріально правова вимога товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Транспорт і Логістика" до товариства з обмеженою відповідальністю "КІВРЕ" про стягнення 8142,42 грн. вартості наданих послуг з перевезення вантажів.

15.09.15 між сторонами даного спору укладено договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №2015/09/18, відповідно до якого замовник (відповідач) доручає і надає для перевезення вантаж, а перевізник (позивач) зобов"язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні до умов заявок замовника, а замовник зобов"язується сплатити погоджену сторонами провізну плату (п.1.1.)

Відповідно до п.1.2 договору , заявка є невід"ємною частиною цього договору, в якій відображається істотні умови кожного конкретного перевезення.

Відносини сторін за цим договором регулюються, положеннями Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів, Цивільного і Господарських кодексів України, Законом України "Про транспортно-експедиційну діяльність" та інших нормативно-правових актів України, міжнародних конвенцій, угод, договорів, визнаних Україною (п.1.3 договору)

Згідно п.3.1 договору, ціни на послуги та порядок розрахунків за цим договором узгоджується сторонами в заявках.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що розрахунки між замовником і перевізником здійснюються відповідно до діючого законодавства України не пізніше 15 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів: рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної (CMR чи ТТН) з відміткою одержувача про прийняття вантажу, акта виконаних робіт, податкових накладних.

На виконання умов договору №№2015/09/18 від 15.09.15, позивач на підставі заявки (завдання на перевезення) від 16.09.15, здійснив перевезення вантажу (пиломатеріалів хвойних 35,967 м3 за міжнародним маршрутом: м.Калуш (Україна) - м.Новудвар -Угорщина), що підтверджується міжнародною товарно - транспортною накладною - CMR №001710 та актом виконаних робіт (послуг) №1225 від 25.09.15, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, копії долучено до матеріалів справи.

Позивачем виставлено рахунок №509/01/17/118 про оплату послуг на суму 17210,93 грн., докази чого долучено до матеріалів справи.

В порушення договірних зобов'язань відповідач частково оплатив надані послуги в сумі 10000,00грн., внаслідок чого заборгованість перед позивачем становить 7210,93 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 19.02.16 на адресу відповідача направлено претензію №26 від 15.02.16 з вимогою оплатити надані послуги. Проте, дана вимога повернулася на адресу позивача з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Станом на день винесення рішення доказів повного погашення заборгованості відповідачем суду не подано.

За змістом ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічні положення закріплено у ст.174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За вимогами ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ст. 909 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України покладено обовязок на кожну зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати наданих послуг з перевезення, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 7210,93 грн. боргу обґрунтована та підлягає задоволенню.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом п. 4.5 договору про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №2015/09/18 від 15.09.15 сторони погодили, що у випадку затримки оплати за перевезення вантажу, замовник виплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивач за період з 22.12.15 по 21.03.16 нарахував відповідачу пеню в сумі 791,03 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менша за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені у сумі 789,08 грн. В решті суми нарахованої пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов"язання, позивачем за період з 22.12.15 по 21.03.16 нараховані 3% річних в сумі 53,93 грн.

Судом, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 53,80 грн. В решті суми нарахованих 3% слід відмовити.

Також, судом перевірено правильність нарахування інфляційних втрат, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" перевищують суму, заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення в сумі 8140,34 грн., з яких 7210,93 грн. - основного боргу, 53,80 грн. - 3% річних, 86,53 грн. - інфляційних нарахувань та 789,08 грн. - пені.

Судовий збір за правилами ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач посилаючись на приписи ст. 44 ГПК України, просить суд стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката в сумі 2500,00 грн..

Зазначені вимоги позивач обґрунтовує на підставі поданих суду: договору про надання правової допомоги №б/н від 01.02.16, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №21/538 ОСОБА_2, ордеру на надання правової допомоги №6455 від 16.03.16, рахунку №7 від 16.03.16, платіжного доручення №218 від 16 березня 2016 року про оплату наданої правової допомоги.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката та інші витрати пов"язані з розглядом справи. В контексті цієї норми, судові витрати за участю адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Експрес Транспорт і Логістика" та АБ "ОСОБА_2 та партнери", укладено договір про надання правової допомоги та оплачено надані послуги.

З огляду на вищевикладене, витрати на оплату послуг адвоката в сумі 2500,00 грн., підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є обґрунтованими. Проте, відповідно до положень ст.49 ГПК України, при частковому задоволенні позову витрати на оплату послуг адвоката та інші витрати, пов"язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 2499,36 грн.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 614, 625, 629, 908, 909 ЦК України, ст. 173, 216, 230 ГК України, керуючись ст. 4-7, 22, 33, 43, 44, 49, 55, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю " Експрес Транспорт і Логістика" до товариства з обмеженою відповідальністю "КІВРЕ" про стягнення 8142,42 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "КІВРЕ", вул. Сівецька, 103, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300 (код 19390682) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес Транспорт і Логістика", вул. 16 Липня, 17, м. Мукачево, Мукачівський район, Закарпатська область, 89600 (код 31326988) - 7210,93 (сім тисяч двісті десять гривень дев"яносто три копійки) - заборгованості, 789,08 (сімсот вісімдесят дев"ять гривень вісім копійок) - пені, 53,80 (п"ятдесят три гривні вісімдесят копійок) - 3% річних, 86,53 (вісімдесят шість гривень п"ятдесят три копійки) - інфляційних втрат, а також 1377,65 (одну тисячу триста сімдесят сім гривень шістдесят п"ять копійок) - судового збору та 2499,36 (дві тисячі чотириста дев"яносто дев"ять гривень тридцять шість копійок) - витрат на оплату послуг адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 1,95 (однієї гривні дев"яноста п"яти копійок) - пені та 0,13 (тринадцяти копійок) - 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.06.16

Суддя Максимів Т. В.