РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 902/1617/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Огороднік К.М. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 29.02.2016 р. (суддя Маслій І.В.) у справі № 902/1617/15

за позовом Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

про стягнення 76 660 439,69 грн. згідно договору № 561/14-ТЕ-1

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Вінницької області із позовом до КП «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення 76 660 439,69 грн., з яких: 30 688 457,77 грн. основного боргу, 15 369 252,28 грн. пені, 28 690 965,70 грн. інфляційних втрат, 1 911 763, 94 грн. 3% річних /т.1, а.с.3-6/.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 29.02.2016 року у справі № 902/1617/15 (суддя Маслій І.В.) в позові ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до КП «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення 76660439,69 грн. згідно договору № 561/14-ТЕ-1 відмовлено повністю /т.2, а.с.43-50/.

Позивач, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 29.02.2016 року у справі № 902/1617/15 скасувати в частині відмови стягнення пені на суму 15 369 252,28 грн., інфляційних втрат на суму 28 690 965,70 грн., а також 3% річних на суму 1 911 763,94 грн. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги у стягненні яких було відмовлено задоволити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує наступне:

-нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних за поставлений природний газ в період з січня по грудень місяць 2014 року відбулося у строки з 15.02.2014 по 14.09.2015 року у періоди прострочень оплат суми заборгованості, які не були відшкодовані договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями, тобто у строки, коли фінансування по даним договорам та протокольним рішенням не проводилось та коли вони вже втратили свою чинність у звязку із їх виконанням;

- договорами про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення не передбачено умов, що можуть застосовуватись до відносин, які виникли до їх укладення, відповідно їх дія не може розповсюджуватись на договірні зобовязання, які мали місце до їх підписання;

- договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення не звільняють відповідача від зобовязання щодо сплати штрафних та фінансових санкцій;

- жодних застережень щодо настання у відповідача обовязку оплатити спожитий природний газ виключно після надходження коштів з державного бюджету, договір № 561/14-ТЕ-1 від 27.11.2013 року не містить;

- договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення, жодним чином не вносять змін до договору купівлі продажу природного газу від 27.11.2013 року, не встановлюють та не змінюють для сторін жодних прав та обовязків які були передбачені вказаним договором;

- надання або ж не надання субвенцій з державного бюджету не може бути умовою виконання або не виконання відповідачем своїх договірних зобовязань, що передбачені договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013 року;

- судом першої інстанції безпідставно врахована практика Верховного суду України, усі спільні протокольні рішення та договори про організацію взаєморозрахунків передбачали можливість існування між сторонами інших грошових зобовязань та підстави для інших грошових вимог, тобто не змінювали строки виконання боржником грошових зобовязань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі продажу природного газу.

Таким чином, на думку скаржника, місцевим господарським судом в порушення приписів ст.ст. 525, 526, 599, 625, 631 ЦК України, ст. 617 ГК України та ст.ст. 4-7, 43 ГПК України було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних та фінансових санкцій, що є безумовною підставою для скасування оспорюваного рішення /т.2, а.с 59-65/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 року у справі № 902/1617/15 апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г. та призначено до розгляду на 11.05.2016 року /т.2, а.с.57-58/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року призначено розгляд справи в режимі відеоконференції /т.2, а.с.77-78/.

Автоматизованою системою документообігу суду на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 року у справі № 902/1617/15 проведено автоматичну зміну складу колегії суддів у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії ОСОБА_4 та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Огороднік К.М., суддя Юрчук М.І., про що складено протокол зміни складу колегії суддів від 11.05.2016 року.

Ухвалою суду від 11.05.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Огороднік К.М., суддя Юрчук М.І.

В судовому засіданні 11.05.2016 року, представник ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній.

Представник КП «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 101 ГПК України встановлено, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

27.11.2013 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - продавець, позивач, апелянт) та Комунальним підприємством «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (надалі - покупець, відповідач) укладено договір № 561/14-ТЕ-1 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір), відповідно до предмету якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору /т.1, а.с.19-24/.

Газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, продавець передає покупцеві з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ обсягом до 122 100 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.2.1.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Відповідно до п.3.3 Договору, приймання-передачу газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ України.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що ціна за 1000 куб. м. газу становить 1 118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1 118,974 грн., крім того ПДВ 17 % - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).

Відповідно до п.7.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Згідно п.7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11 Договору).

В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод, а саме: № 1 від 28.01.2014 року; № 2 від 29.04.2014 року, якими сторони погоджували ціну природного газу та уточнено предмет договору. Решта умов Договору залишена незмінною і обов'язковою для виконання сторонами /т.1, а.с. 25-26/.

В період з січня по грудень 2014 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ в обсязі 81898.504 тис. куб.м. на загальну суму 107 221 547,61 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу /т.1, а.с. 27-38/.

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2014 року, 26.12.2014 року та 03.12.2015 року між Позивачем, Відповідачем, Територіальним органом Казначейства у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Вінницької міської ради, Департаментом енергетики, транспорту та зв'язку Вінницької міської ради укладено договори за № 1354/30, № 1625/30, № 167/375-в про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30. /т. 1, а.с. 82-83, 86-87, 158-162/.

За змістом п.8 Договорів про організацію взаєморозрахунків КП "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" перераховує на рахунок ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» кошти в загальній сумі 14 719 311,79 грн. (за договором № 1354/30 - 1 501 941,41 грн.; за договором № 1625/30 - 710 031,61 грн.; за договором № 167/375-в - 12 507 338,77 грн.) для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік за договором від 27.11.2013 року № 561/14-ТЕ-1.

Відповідно до п.11.2 та п.12.2 Договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

За умовами п.16 та п.17 Договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

На виконання умов договорів про організацію взаєморозрахунків, відповідачем здійснено оплату за природний газ, одержаний за договором № 561/14-ТЕ-1 від 27.11.2013 року, що підтверджується платіжних доручень № 8 від 15.12.2014 року на суму 1 501 941,41 грн., № 13 від 29.12.2014 року на суму 710 031,61 грн. /т.1, а.с.81, 85/ та № 10 від 04.12.2015 на суму 12 507 338,77 грн. /т.1, а.с.157/.

Одночасно, на виконання Постанови Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2005 року «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» між Головним управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підписано 19 (девятнадцять) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, зокрема: № 2494 від 18.12.2014 року; № 2185 від 18.11.2014 року; № 2035 від 16.10.2014 року; № 1052 від 25.06.2014 року; № 1201 від 20.05.2014 року; № 1297 від 29.05.2014 року; № 1386 від 18.06.2014 року; № 1603 від 17.07.2014 року; № 1714 від 19.08.2014 року; № 1826 від 17.09.2014 року; № 38 від 20.01.2015 року; № 347 від 18.02.2015 року; № 612 від 19.03.2015 року; № 788 від 16.04.2015 року; № 1108 від 19.05.2015 року; № 1386 від 18.06.2015 року; № 1560 від 16.07.2015 року; № 1732 від 18.08.2015 року та № 2432 від 19.11.2015 року на загальну суму 54 242 954,00 грн. /т.1, а.с.90-156/.

Відповідно до з п.1.1 предметом цих спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (із змінами і доповненнями).

Розділом 2 спільних протокольних рішень, сторони передбачили порядок проведення взаєморозрахунків. Зокрема сторона № 3 (КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго») перераховує стороні останній (ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») кошти за природний газ 2014 року згідно договором від 27.11.2013 року № 561/14-ТЕ-1 з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ 2014 року, договір від 27.11.2013 року № 561/14-ТЕ-1».

За умовами розділу 3 спільних протокольних рішень, сторони зобовязуються:

- забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком, проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Державного казначейства України від 03.02.2009 № 55/57/43, (із змінами і доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 342/16358 (далі Порядок проведення розрахунків);

- перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок;

- оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів, у процесі реалізації цього Спільного протокольного рішення;

- забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою Спільним протокольним рішенням.

Наявність станом на вересень 2015р. заборгованості за поставлений у 2014 році природний газ у сумі 30 688 457,77 грн. слугувала підставою для звернення позивача з позовом про стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

При прийнятті судового рішення суд виходив з такого.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно приписів ст.ст.627, 628 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку за січень 2014 р. по грудень 2015 р. за договором № 561/14-ТЕ-1 від 27.11.2013 р. /т.1 а.с.74-75/ станом на вересень 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 30 688 457,77 грн. (вказана сума є предметом спору в даній справі) однак останнім протокольним рішенням № 2432 від 19.11.2015 року сторони погодили порядок перерахування коштів в сумі 18 181 119,00 грн. за природний газ за 2014 рік згідно з Договором від 27.11.2013 року № 561/14-ТЕ-1. Згідно платіжного доручення № 9 від 23.11.2015 року відповідачем перераховано 18 181 119,00 грн. на рахунок відповідача. З огляду на це станом на грудень 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складала 12 507 338,77 грн. та відповідно до останнього Договору № 167/375-в про організацію взаєморозрахунків від 03.12.2015 року сторони погодили порядок перерахування коштів в сумі 12 507 338,77 грн. Згідно платіжного доручення № 10 від 04.12.2015 року відповідачем перераховано 12 507 338,77 грн. на рахунок позивача /т.1 а.с. 157/, тому відповідачем погашено заборгованість за Договором в повному обсязі до звернення з позовом до суду.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 30 688 457,77 грн., що є підставою для відмови в позові в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення 15 369 252,28 грн. пені, 28 690 965,70 грн. інфляційних втрат та 1 911 763,94 грн. трьох відсотків річних.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 Ццивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст.549 Ццивільного кодексу України).

Відповідно до част.1 ст.547 Ццивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В розділах 2, 3 спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що уклавши, спільні протокольні рішення та договори про організацію взаєморозрахунків сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до договору № 561/14-ТЕ-1 від 27.11.2013 року.

Отже, для стягнення штрафних санкцій (пені) та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 ст.625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договорами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року у справах № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 і № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 01.07.2015р. у справі № 15/136 (924/1230/14), від 16.09.2014 у справі № 917/2520/14 та від 01.07.2015 р. у справі № 924/1230/14.

Відповідно до ч.1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи, що відповідачем виконано умови договорів про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення в порядку і у строки, визначені вказаними договорами та рішеннями, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, а відтак, доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судом як безпідставні.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 29.02.2016 р. у справі № 902/1617/15 залишити без змін, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 902/1617/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Юрчук М.І.