РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"23" травня 2016 р. Справа № 918/1446/15

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Гулова А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні ОСОБА_1 апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 підприємства "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль"

на рішення господарського суду Рівненської області від 14.03.2016 р.

у справі № 918/1446/15 (суддя Політика Н.А.)

за позовом ОСОБА_2 підприємства "Укр-Петроль Плюс " Приватного підприємства "Укр-Петроль"

до відповідача ОСОБА_1 міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 Держгеокадастру у м. Рівному

про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - ОСОБА_4

від третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського Рівненської області від 14 березня 2016 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 підприємства "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль" до відповідача ОСОБА_1 міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

При винесенні вищевказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 16 квітня 2002 року на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради від 21 березня 2002 року № 684 між відповідачем та ОСОБА_2 підприємства "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль був укладений Договір оренди земельної ділянки № 36, за умовами якого ОСОБА_1 міська рада для завершення будівництва та обслуговування автозаправної станції передала позивачу в платне користування строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 2700 м. кв., розташовану у місті Рівному по вулиці Млинівській, 30-Б.

Із матеріалів справи, судом першої інстанції було встановлено, що п. п. 1., 2.1-2.5, 4, 7, 8, 11-12 Договору оренди земельної ділянки № 36 від 16 квітня 2002 року були передбачені: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); термін договору оренди; орендну плату (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); цільове призначення; умови використання і збереження якості землі; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; сторону (орендодавця чи орендаря) яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що в укладеному між сторонами Договорі оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року № 36 містяться всі істотні умови для даного виду договорів, необхідні та достатні для чинності цього правочину та проведення його державної реєстрації.

Відносно посилання позивача на відсутність державної реєстрації Договору оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року № 36, суд першої інстанції вказав наступне.

Відповідно до пунктів 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; ОСОБА_3 (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів. Пунктом 13 вказаної передбачено, що після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів. Судом було встановлено, що проведення державної реєстрації договорів оренди землі входить до повноважень органів земельних ресурсів, до яких на час укладення спірного правочину відносилось ОСОБА_1 міське управління земельних ресурсів.

Враховуючи, що спірний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, скріплений печатками цих юридичних осіб, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 1597, а також у встановленому порядку зареєстрований в ОСОБА_1 міському управлінні земельних ресурсів, яке на час укладання спірного Договору, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів зроблено запис від 16 квітня 2002 року № 36, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державна реєстрація цієї угоди була проведена у встановленому законом порядку.

За таких умов, місцевий господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_2 підприємства "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач - Дочірнє підприємство "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль" звернулось з апеляційною скаргою до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Рівненської області від 14.03.2016 р. у справі № 918/1446/15 скасувати та прийняти нове, яким задовільнити позовну заяву ОСОБА_2 підприємства "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль".

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник зважає, зокрема, на таке:

- зі змісту договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 міською радою та Дочірнім підприємством "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль", у ньому відсутні умови щодо індексації та порядку перегляду орендної плати, що є істотними умовами договору оренди землі, чим було порушено ч.2 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», у редакції, що діяла на момент укладання договору та ст. 153 Цивільного Кодексу Української РСР та тому відповідно до стаття 229 Цивільного кодексу України такий правочин може бути визнаний судом недійсним;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки пройшов належним чином державну реєстрацію хоча і зареєстрований ОСОБА_1 міським управлінням земельних ресурсів і затверджений його начальником, однак такий договір відповідно до Порядку державної адміністрації оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року такий договір мав реєструватися виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради та засвідчуватися підписом та печаткою міського голови.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, позивач вважає, що судом першої інстанції було прийнято без урахування фактичних обставин справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

23 травня 2016 року в судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційного господарського суду представник відповідача заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення господарського суду Рівненської області від 14.03.2016 р. у справі №918/1446/15 - залишити без змін.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що позивач та третя особа були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені учасникам судового розгляду у справі (а.с. 125-127), а також те, що явка представників сторін та третьої особи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2002 року на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради від 21 березня 2002 року № 684 між ОСОБА_1 міською радою (орендодавець) та Дочірнім підприємством "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль" (орендар) був укладений Договір оренди земельної ділянки № 36 (а.с. 6-7).

Пунктом 1 Договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в оренду строком на 49 років земельну ділянку за рахунок частини земель міста площею 2 700 кв.м., місце розташування якої: м. Рівне, вул. Млинівська 30-Б, для завершення будівництва та обслуговування автозаправної станції.

Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Договору за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату, яка встановлюється в розмірі 1 (одного) відсотку від її грошової оцінки та може змінюватися (шляхом внесення змін до договору). Пунктом 2.4. передбачено, що зміна грошової оцінки та її індексація провадяться без внесення змін до цього договору в порядку та у випадках, передбачених законодавством України. Порядок сплати орендної плати сторони погодили у пункті 2.5.

У пункті 2.6. сторони погодили, що після завершення будівництва грошова оцінка земельної ділянки підлягає перерахуванню і вносяться зміни до п.2.2. договору про зміну орендної плати за користування земельної ділянки.

Згідно з довідкою ОСОБА_1 міського управління земельних ресурсів від 12 квітня 2002 року на час укладення цього договору грошова оцінка земельної ділянки становила 123 408 (сто двадцять три тисячі чотириста вісім ) грн. (пункт 3 Договору).

Умови використання та збереження якості землі закріплені сторонами у пункті 4 та пункті 7 Договору.

Пунктом 8 Договору передбачені умови повернення земельної ділянки, а саме: повернення земельної ділянки орендодавцю здійснюється у порядку, встановленому законодавством України; після припинення договору оренди орендар зобовязаний повернути орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому в порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду; у встановленому законодавством порядку відшкодувати орендодавцеві збитки у повному обсязі у випадку, коли з вини орендаря земельна ділянка буде деградована, виснажена, що призведе до погіршення її якості, зокрема і внаслідок техногенного забруднення.

Сторонами у спірному Договорі, передбачені обмеження у використанні земельної ділянки (пункт 4 Договору).

Пунктами 11 та 12 Договору передбачено відповідальність сторін та ,що ризик випадкового пошкодження або знищення земельної ділянки або її частини несе орендар.

Договір був підписаний сторонами та скріплений їх печатками, зареєстрований ОСОБА_1 міським управлінням земельних ресурсів, про що зроблений запис № 36 від 16 квітня 2002 року у Книзі записів державної реєстрації договорів.

Окрім того, 23 квітня 2008 року сторони уклали додатковий Договір про спірного Договору оренди земельної ділянки, де сторони погодили новий розмір орендної плати у сумі 27 024 (двадцять сім тисяч чотири ) грн. 30 (тридцять) коп. та початок її сплати 01 січня 2008 року. Окрім того, згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 03-20/260від 14 лютого 2008 року сторони внесли зміни до п. 3. та погодили нову грошову оцінку 337 803 (триста тридцять сім тисяч вісімсот три) грн. 75 (сімдесят пять) коп. Інші умову договору оренди залишилися незмінними.

Судова колегія зазначає, що згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є обов'язковим для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити ньому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Статтею 153 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції від 08.10.1999 р.) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Частинами 1,2 статті 14 Закону України "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV (в редакції чинній на момент укладання Договору) встановлено, що умови договору оренди земельної ділянки не можуть суперечити законам України, а також передбачені істотні умовами договору оренди земельної ділянки, а саме: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); термін договору оренди; орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частиною третьою цієї статті встановлено, що відсутність у договорі оренди однієї істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди згідно зі статтею 18 цього Закону, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

За наведених обставин, вірним є висновок суду першої інстанції щодо того, що сторони у Договорі оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року погодили всі істотні умови договору, які передбачені ч. 2 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV (в редакції чинній на момент укладання Договору), а тому доводи викладені в апеляційній скарзі з цього приводу є необгрунтованими і не приймаються колегією суддів до уваги.

Відносно тверджень скаржника, що Договір оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року мав бути зареєстрованим виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради та засвідчено підписом та печаткою міського голови, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 18 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV (в редакції чинній на момент укладання Договору) передбачає державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки. Факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору. Порядок та органи, що здійснюють державну реєстрацію, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком державної реєстрації договорів оренди земельної ділянки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, відповідно до якого державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; ОСОБА_3 (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів.

Пунктами 12, 13 вищевказаного Порядку передбачено, що факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди). Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи копії Договору оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року факт державної реєстрації було засвідчено підписом начальником ОСОБА_1 міського управління земельних ресурсів ОСОБА_6 та печаткою ОСОБА_1 міського управління земельних ресурсів.

Також із наявної в матеріалах справи копії Книги державної реєстрації договорів оренди землі (а.с. 41-44), вбачається, що який 16 квітня 2002 року був зроблений запис № 36 про реєстрацію Договору оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року.

Таким чином, твердження апелянта з приводу того, що такий договір мав реєструватися виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради та засвідчуватися підписом та печаткою міського голови спростовуються встановленими обставинам у справі, а також суперечать вищенаведеним нормам чинного законодавства.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, рішення господарського суду Рівненської області від 14 березня 2016 року у справі № 918/1446/15 прийняте за повного з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування в порядку статті 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 14 березня 2016 року у справі № 918/1446/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства "Укр-Петроль Плюс" Приватного підприємства "Укр-Петроль" без задоволення.

2. Матеріали справи № 918/1446/15 повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Гулова А.Г.