ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 909/981/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т. Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання І.Борщ

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився.

від відповідача (скаржник) - не з'явився.

від третьої особи - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 10.02.2016 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.2015 року (суддя Неверовська Л.М.)

у справі № 909/981/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національного банку України, м. Київ

про стягнення 15148,98 євро (еквівалент становить 333562 грн. 50 коп.) та 35552 грн. 12 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.2015 року у справі № 909/981/15 позов ПАТ "Дельта Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національного банку України, про стягнення 15148,98 євро (що по курсу НБУ станом на 18.08.2015 р. становить 333562 грн. 50 коп.) та 35552 грн. 12 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №115/Zквin-07 від 04.09.2007р., шляхом набуття права власності ПАТ "Дельта Банк", на предмет іпотеки - нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_2 загальною площею 107,4 кв.м, з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за кредитним договором №115/КВ-07 від 04.09.2007 р. в сумі 388646 грн. 30 коп., з яких 15033 (п'ятнадцять тисяч тридцять три) євро 55 євроцентів (що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 08.12.15 становить 380950 грн. 15 коп.) - основний борг, 115 (сто п'ятнадцять) євро 43 євроцента (що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 08.12.15 становить 2925 грн.) - борг по відсотках, 3646 (три тисячі шістсот сорок шість) грн. 87 коп. - борг по сплаті комісії за управління кредитною лінією, 1124 (одна тисяча сто двадцять чотири) грн. 28 коп. штраф. Визнано за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", право власності на майно: нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 107,4 кв. м., а саме: приміщення №1 площею 2,4 кв.м. - тамбур (відповідно до експлікації в технічному паспорті), приміщення №2 площею 86,96 кв.м. - торговий зал (відповідно до експлікації в технічному паспорті), приміщення №3 площею 1,8 кв.м. - туалет (відповідно до експлікації в технічному паспорті), приміщення №4 площею 16,2 кв.м. - кабінет (відповідно до експлікації в технічному паспорті). В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що в порушення умов договору, відповідачем не здійснено повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та комісії за управління кредитною лінією в повному обсязі, а тому станом на 18.08.2015 р. у відповідача перед позивачем утворився борг, а саме: - 15033,55 євро, що по курсу НБУ, що по курсу НБУ еквівалентно 331020 грн. 87 коп. - боргу по сплаті кредиту; - 115,43 євро, що по курсу НБУ еквівалентно 2541 грн. 63 коп. - боргу по сплаті відсотків за користуванням кредитом; - 3646 грн. 87 коп. - боргу по сплаті комісії за управління кредитною лінією. судом встановлено факт невиконання відповідачем основного зобов'язання за кредитним договором № 115/КВ-07 від 04.06.2007р. У зв'язку з ненаданням відповідачем документів визначених п. 6.1.5. договору, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу штраф у розмірі 1124 грн. 28 коп. Розрахунок позивача стосовно пені здійснено без врахування початку періоду виникнення прострочення виконання зобов'язання та обрано період прострочення за шість місяців, які передували зверненню позивача до суду з позовом; чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. З огляду на вказане, позивачем необґрунтовано нараховано пеню за несвоєчасне повернення боргу та за несвоєчасне повернення процентів. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст.ст. 33, 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на те, що згідно договору іпотеки сторони оцінюють майно у 439350,0 грн., коли курс євро становив 6,88 грн. і вартість нежитлового приміщення в євро тоді становила 63 859,0 євро, але на час прийняття рішення вартість становила -15674 євро. Вважає, що спірне майно має іншу реальну ринкову вартість, але оскільки він перебував з 17 січня 2010 року по 28 січня 2016 року у місцях позбавлення волі то не міг цього довести. Рішенням суду визнано право власності на іпотечне майно з оцінкою, яка не відповідає ні ринковим, ні звичайним цінам на таке майно. Таким чином, позивач став власником майна, яке у два рази дорожче, аніж спірна заборгованість. Крім того, позивач не надав всіх доказів щодо зменшення суми боргу, який щомісячно оплачував поручитель ОСОБА_5

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подав.

У судові засідання представники сторін не з'являлися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний господарський суд, враховуючи законодавчо встановлені процесуальні строки розгляду апеляційної скарги, вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.09.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем) укладено кредитний договір №115/КВ-07 на відкриття відновлюваної кредитної лінії (в іноземній валюті) (далі - кредитний договір) та додатковий договір №1 від 16.09.2008р., згідно умов яких банк відкриває відповідачу (позичальнику) відновлювальну відкличну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти з лімітом кредитування: 46 000,0 євро, що змінюється відповідно до графіка зменшення ліміту кредитування, наведеного у додатку №1 до договору, зі сплатою за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 01.09.2017 р. включно, на умовах визначених кредитним договором.

30.06.2010р. між ТОВ "Український промисловий банк", Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Український промисловий банк" на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

Згідно з п. 4.2 договору про передачу активів та кредитних зобов'язань, внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (позивач) набув права вимоги по кредитному договору № 115/КВ-07 від 04.09.2007р.

Відповідно до п.4.1. кредитного договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка зменшення ліміту кредитування (додаток № 1 до договору).

Згідно п. 4.2. додаткового договору №1 до кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються з дня надання кредиту до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Комісія за управління кредитною лінією нараховується щомісячно за період з дня надання кредиту до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за кредитом виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році.

Згідно п.4.3. додаткового договору №1, нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з 28 числа минулого місяця по 27 число поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається.

Нарахування банком комісії за управління кредитною лінією здійснюється щомісячно за період з 28 числа минулого місяця по 27 число поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку комісії не включається.

Відповідно до п. 4.4. додаткового договору №1, сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 28-го числа по останній робочий день поточного місяця.

Сплата позичальником комісії за управління кредитною лінією здійснюється щомісячно в строк з 28-го числа по останній робочий день поточного місяця.

Відповідно до п.4.6. кредитного договору у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує у строки, передбачені п. 4.4. договору, проценти з розрахунку 30 % річних, що нараховуються на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її повного погашення.

У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом договору строків сплати процентів та/або комісій сума несплачених в строк процентів, комісій вважається простроченою, переноситься банком на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належним чином виконано умови договору №115/КВ-07 від 04.06.2007р., надано відповідачу в користування обумовлені договором кредитні кошти. В порушення умов договору, відповідачем не здійснено повернення кредиту у встановлені строки відповідно до встановленого графіку, сплати відсотків за його користування та комісії за управління кредитною лінією в повному обсязі, а тому станом на 18.08.2015 р. у відповідача перед позивачем утворився борг, а саме:

- 15033,55 євро, що по курсу НБУ, що по курсу НБУ еквівалентно 331020 грн. 87 коп. - боргу по сплаті кредиту;

- 115,43 євро, що по курсу НБУ еквівалентно 2541 грн. 63 коп. - боргу по сплаті відсотків за користуванням кредитом;

- 3646 грн. 87 коп. - боргу по сплаті комісії за управління кредитною лінією.

Відповідно до ст.ст. 11,509, 526 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору і повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено в ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як передбачено ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положенням ст.610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 4.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", у разі якщо право звернення стягнення на майно пов'язане з невиконанням зобов'язання, забезпеченого іпотекою, судам слід встановлювати загальний розмір вимог кредитора та виходити з того, що обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобов'язання.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів встановлено факт невиконання відповідачем основного зобов'язання за кредитним договором № 115/КВ-07 від 04.06.2007р.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 549, 550 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно п. 6.1.5. кредитного договору, відповідач зобов'язаний самостійно до 25-го числа першого місяця, що слідує за звітним кварталом, надавати: бухгалтерський баланс; звіт про фінансові результати; розшифровки кредитної та дебіторської заборгованості; довідки про наявність кредитної заборгованості в інших банках; довідки про рух коштів по рахунках відповідача, відкритих у інших банках.

Відповідно до п. 8.4. договору, у випадку невиконання відповідачем вимог п. 6.1.5 договору, відповідач сплачує банку штраф у розмірі 0,1 % від суми кредиту.

На підставі вказаної умови договору, у зв'язку з ненаданням відповідачем документів визначених п. 6.1.5. договору, позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 1124 грн. 28 коп. (46000 Євро *0,1%* 24,4408 (курс НБУ станом на 18.08.2015 року)).

Згідно п. 8.1. кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісії позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національно банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

На підставі вказаної умови договору, позивачем нараховано відповідачу 29 581 грн. 37коп. пені за несвоєчасне повернення боргу, 1199 грн. 61 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів.

При досліджені судами розрахунків пені за несвоєчасне повернення боргу та несвоєчасне повернення процентів, встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості в іноземній валюті з подальшим переведенням нарахованої пені в національну валюту.

Однак, чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 01.04.2015 р. у справі №3-29гс15).

Крім того, у відповідності до приписів ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, нарахування штрафних санкцій розпочинається від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, натомість, розрахунок позивача здійснено без врахування початку періоду виникнення прострочення виконання зобов'язання та обрано період прострочення за шість місяців, які передували зверненню позивача до суду з позовом.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем необґрунтовано нараховано пеню за несвоєчасне повернення боргу та за несвоєчасне повернення процентів, з чим погоджується апеляційний суд.

За наведених обставин, матеріалами справи підтверджується наявність боргу відповідача перед позивачем в сумі 15 148,98 євро (основний борг, борг по відсотках), та 4771 грн. 15 коп. (борг по комісії, штраф).

У відповідності до п.п. 3.1., 3.1.1. кредитного договору, виконання позичальником зобов'язань за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених цим договором) забезпечується зокрема, але не виключно: іпотекою нежитлового приміщення, площею 107,4 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 що належить на праві власності позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2005р. посвідченого приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу Тихан О.М. за №Д-1070 та на підставі договору про виділ майна, що є у спільній власності частковій власності від 16.12.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу Тихан О.М. за N3656.

04.09.2007 р. між сторонами кредитного договору №115/КВ-07 від 04.06.2007 р. укладено договір іпотеки № 115/Zквin-07 (далі - іпотечний договір).

Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №115/КВ-07 на відкриття відновлюваної кредитної ліній (в іноземній валюті) від 04 вересня 2007 року (а також будь-якими змінами і доповненнями до нього, в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту тощо), укладеним між іпотекодержателем і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, за умовами якого останній зобов'язаний іпотекодержателю по 01 (перше) вересня 2017 (дві тисячі сімнадцятого) року включно, у порядку, строки та на умовах, встановлених кредитним договором, повернути кредит у розмірі 46 000 (Сорок шість тисяч ) євро, сплатити проценти за користування ним у розмірі 12,5 % (Дванадцять цілих п'ять десятих) процентів річних, комісії та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Іпотекою за цим договором також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: штрафних санкцій, передбачених цим договором; витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов цього Договору.

Згідно п. 1.2. іпотечного договору, предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно: нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 107,4 кв. м.

Зокрема, до складу нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 107,4 кв. м., входять: приміщення №1 площею 2,4 кв.м. - тамбур (відповідно до експлікації в технічному паспорті), приміщення №2 площею 86,96 кв.м. - торговий зал (відповідно до експлікації в технічному паспорті), приміщення №3 площею 1,8 кв.м. - туалет (відповідно до експлікації в технічному паспорті), приміщення №4 площею 16,2 кв.м. - кабінет (відповідно до експлікації в технічному паспорті).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі:

- договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тихан О.М. Калуського нотаріального округу 18.10.2005 року на бланку ВСЕ №114466 за реєстровим №Д-1070;

- договору про поділ майна, що є у спільній частковій власності посвідченого Тихан О.М. приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу 16.12.2005 року, на бланку ВСЕ №771044 за реєстровим № 3656;

- право власності на предмет іпотеки зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації номер запису: 85 в книзі: 9, реєстраційний номер: 1332685 Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданий 22 грудня 2005 року (на бланку СВУ №996195) Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, номер витягу: 9386142, інвентаризаційною (експертною) вартістю 286 288,00 (двісті вісімдесят шість тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 00 копійок, згідно Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно виданого 27 серпня 2007 року, номер витягу: 15705544.

Відповідно до п. 1.3. іпотечного договору, сторони цього договору оцінюють предмет іпотеки згідно акту оцінки майна у 439 350 гривень 00 копійок.

Згідно п. 4.1. іпотечного договору, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредитних коштів (чергового платежу по сплаті кредитних коштів) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті комісій та штрафних санкцій у строки встановлені кредитним договором;

- якщо у разі пошкодження чи втрати прав на предмет іпотеки іпотекодавець не здійснить його заміни у відповідності до п.3.1.9 цього договору;

- порушення іпотекодавцем та/або позичальником обов'язків за цим договором та/або кредитним договором та невиконання вимоги іпотскодержателя про дострокове повне або часткове виконання основного зобов'язання;

- ліквідації, реорганізації іпотекодавця та/або позичальника або порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом (для іпотекодавця/позичальника юридичної особи/ фізичної особи - підприємця), смерті та/або визнання безвісти відсутньою, в порядку встановленому чинним законодавством України, іпотекодавця та/або позичальника фізичної особи;

- якщо інша, ніж іпотекодержатель, особа набула право стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.3. іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього договору. Сторони домовились про те, що на протязі 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов'язань передати іпотекодержателю всю технічну та іншу документацію відносно предмету іпотеки.

Згідно п.п. 4.4., 4.4.1. іпотечного договору, даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, у випадках настання будь-якої з підстав, передбачених п. 4.1. цього договору, шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання відповідно до ст.37 Закону України "Про іпотеку". Іпотекодержатель набуває нерухомість - предмет іпотеки за цим договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості - предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, обраним іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених ст. 37 Закону України „Про іпотеку". Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотедержателю права власності на нерухомість - предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухомість, що є предметом іпотеки.

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст.546 зазначеного вище кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема заставою.

В силу ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною першою статті 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ст.7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Початкова ціна предмета іпотеки не береться до уваги судом у разі заявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, оскільки згідно із частиною 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. (Лист Верховного Суду України від 01.02.2015 "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна", розділ VII "Звернення стягнення на предмет іпотеки").

Отже, іпотекодержатель може задоволити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень".

Судами встановлено, що п. 4.4.1. іпотечного договору містить застереження про про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, у випадках настання будь-якої з підстав, передбачених п. 4.1. цього договору, шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання

Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст.ст. 33, 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №5011-32/10471-2012).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" у разі встановлення у договорі такого способу звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право звернутися до суду відповідним позовом. (правова позиція з цього питання викладена в постановах Верховного суду України від 11.12.2013 у справі № 6-124цс13 та від 26.12.2011 у справі № 4/1).

При цьому, резолютивна частина судового рішення повинна містити формулювання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Крім того, постановою пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.08.2012 р. роз'яснено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому, у рішенні про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (іпотеки) господарські суди повинні зазначати дані, визначені в частині другій статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" і в частині першій статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом.

Позивачем подано Висновок суб'єкта оціночної діяльності про вартість майна (Звіт про оцінку) (а.с. 144-194,Т.1)., відповідно до якого вартість об'єкта оцінки - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 107,4 кв. м., а саме №1 тамбур, площа 2,4 кв.м., №2 торговий зал, площа 86,96 кв.м., №3 туалет площа 1,8 кв.м., №4 кабінет площа 16,2 кв.м., станом на 20.11.2015р. становить 397 359 грн., дата оцінки - 20.11.2015 року. У Висновку зазначено, що вартість визначена у рамках ринкового порівняльного підходу найбільше відповідає ринковій вартості (а.с.175 Т.1).

До матеріалів справи долучено Рецензію на Звіт про експертну оцінку, виконану рецензентом ОСОБА_10, від 20.11.2015 року, згідно якої Звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Правові засади здійснення оцінки майна та використання її результатів визначаються Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - Закон про оцінку), положення якого поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Оцінка майна за змістом ст. 3 цього Закону - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Отже, сторонами в іпотечному договорі (п.п. 4.4, 4.4.1.) чітко передбачено, що іпотекодержатель набуває нерухомість - предмет іпотеки за цим договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості - предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, обраним іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених ст. 37 Закону України „Про іпотеку". Тобто погоджено, що суб'єкта оціночної діяльності для оцінки предмету іпотеки обирає саме іпотекодержатель.

Станом на день прийняття рішення (08.12.15) Національним банком України встановлено курс євро до гривні в розмірі 2534,7859 грн. за 100 одиниць. Даний факт підтверджується даними розміщеними на офіційному сайті Національного Банку України (http://www.bank.gov.ua) станом на 08.12.15.

Враховуючи вищенаведене, розмір боргу відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 15148,98 євро, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 08.12.15 становить 383875 грн. 15 коп., з яких 15033,55 євро, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 08.12.15 становить 380950 грн. 15 коп. основного боргу, 115,43 євро, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 08.12.15 становить 2925 грн. - борг по відсотках) та 4771 грн. 15 коп., з яких 3646 грн. 87 борг по сплаті комісії за управління кредитною лінією, 1124 грн. 28 коп. штраф.

Отже, загальний розмір заборгованості, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, становить 388 646 грн. 30 коп.

При цьому, суди виходять зі співмірності заборгованості відповідача за кредитним договором з вартістю іпотечного майна, що становить 397 359,0 грн.

Скаржник зазначає, що він був позбавлений можливості довести іншу реальну вартість спірного приміщення (предмету іпотеки) в суді першої інстанції, оскільки з 17 січня 2010 року по 28 січня 2016 року знаходився у місцях позбавлення волі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем в суді апеляційної інстанції не було подано клопотання про призначення судової оціночної експертизи з метою визначення вартості предмету іпотеки.

Згідно п.6.1.6 кредитного договору позичальник зобов'язаний негайно інформувати банк про всі обставини, які можуть ускладнити виконання цього договору

Згідно п.6.1.9 кредитного договору позичальник зобов'язаний письмово повідомляти банк про зміну адреси місцезнаходження протягом трьох днів з дати настання таких змін.

Позивачем у позовній заяві було зазначено адресу місця реєстрації відповідача, повідомлену відповідачем позивачу під час укладення кредитного договору - м.Калуш, вул.Сівецька, 4/50. Вказана адреса відповідача як фізичної особи - підприємця також зазначена у Витягу з ЄДРЮОФОП, що знаходиться у матеріалах справи.

Відповідачем не надано апеляційному суду належних доказів, що він повідомляв позивача про зміну свого місцезнаходження та про обставини, які ускладнювали виконання кредитного договору, не доведено неможливість повідомлення позивача про зміну його місцезнаходження, адже він був обізнаний про існування договірних відносин та наявність боргу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правомірно надсилав кореспонденцію відповідачу саме за повідомленою позивачем та такою, яка вбачається і з інших матеріалів справи адресою, проте така кореспонденція була повернута органами поштового зв'язку у зв'язку з тим, що адресат за зазначеною адресою не проживав.

Апеляційний суд не приймає подані скаржником додаткові докази по справі згідно 101 ГПК України, оскільки скаржником не доведено належними доказами наявність об'єктивних перешкод для подачі таких документів в суді першої інстанції, зокрема, і через представника.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Позивачем заявлено позовні вимоги про часткове погашення заборгованості за кредитним договором №115/КВ-07 від 04.09.2007р. в сумі 15148,98 євро (еквівалент становить 333562 грн. 50 коп.) та 35552 грн. 12 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак не надано суду доказів наявності іншої заборгованості за вказаним договором.

За наведених обставин, апеляційний господарський погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно умов договору іпотеки №115/Zквin-07 від 04.09.2007р., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №115/КВ-07 на відкриття відновлюваної кредитної ліній (в іноземній валюті) від 04.09.2007р. та визнання права власності на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню.

Як передбачено ч.1 ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ст.17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 08.12.2015 року у справі № 909/981/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 10.02.2016 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 16.05.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.