КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа№ 910/771/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Ропій Л.М.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача Метель І.О.

від відповідача Демченко С.О.

розглянувши

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"РАНТЬЄ"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 09.02.2016 року

у справі № 910/771/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"МЕТЕНЕРГОМАШ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"РАНТЬЄ"

про стягнення 2651997,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ" (01004, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТЕНЕРГОМАШ" (50025, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Модрівська, буд. 89-А, код ЄДРПОУ 31224 (один мільйон сімсот тридцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 81 коп. заборгованості, 361170 (триста шістдесят одну тисячу сто сімдесят) грн. 04 коп. пені, 515995 (п'ятсот п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 44103 (сорок чотири тисячі сто три) грн. 73 коп. трьох процентів річних та 39779 (тридцять дев'ять тисяч сімсот сімдесят дев'ять) грн. 97 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі № 910/771/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі №910/771/16 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

В судове засідання 12.04.2016 року представник відповідача не з'явився та подав клопотання про перенесення судового засідання.

12.04.2016 року розгляд справи було відкладено на 26.04.2016 року.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/1034/16 від 25.04.2016 р., у зв'язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, справу № 910/771/16 призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.04.2016 р. справу № 910/771/16 було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Пашкіна С.А., Ропій Л.М.

25.04.2016 р. представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу.

26.04.2016 р. представник відповідача надав письмові додаткові пояснення до апеляційної скарги.

В судове засідання 26.04.2016 року представники сторін з'явилися. Розгляд справи було відкладено на 24.05.2016 року.

Представником подано позивача клопотання про забезпечення позову. Дане клопотання відхилено колегією суддів. З матеріалів справи не вбачається необхідності у забезпеченні позову, оскільки відсутні докази того, що невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду в майбутньому.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, між ТОВ "МЕТЕНЕРГОМАШ" (виконавець) та ТОВ "РАНТЬЄ" (замовник) 05 грудня 2012 року було укладено договір доручення № 64 на проведення митно-брокерської діяльності на території України, за умовами якого виконавець зобов'язався за обумовлену плату та в зазначений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (надалі товарів), що переміщуються через митний кордон України, представляти інтереси замовника в митних органах України, надавати та отримувати необхідні документи пов'язані з митним оформленням товарів, обліком замовника у митних органах України, сплачувати податки та митні збори та інші платежі, проводити ідентифікаційні огляди Товарів замовника, бути присутнім при митному огляді товарів.

Відповідно до п.5.1 договору, за надання послуг відповідно до п.1.1 цього договору замовник сплачує виконавцю винагороду в сумі згідно з тарифами, зазначеними у додатку № 1 до чинного договору, що є невід'ємною частиною.

Оплата послуг виконавця проводиться в національній валюті України шляхом безготівкового розрахунку у вигляді 100% передплати на рахунок банківської установи виконавця, не пізніше одного банківського дня до моменту митного оформлення ВМД (п.5.2 договору).

Згідно п.5.3 договору, по факту виконання робіт, надання послуг, виконавець в триденний термін надає замовнику акт виконаних робіт, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Протягом 2013-2015 р. позивачем були надані відповідачу митно-брокерські послуги на загальну суму 1730728,81 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), які підписані та скріплені печатками обох сторін.

З метою здійснення розрахунків, позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату наданих послуг на загальну суму 1730728,81 грн., які залишились неоплаченими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимоги про сплату заборгованості за вих. № 211 від 30.10.2013 року та вих. №25 від 06.02.2015 року та акт звірки взаємних розрахунків. Відповідачем на вимогу від 06.02.2015 року надано відповідь про відстрочення виконання зобов'язань по договору до кінця першого кварталу 2015 року. Проте, як зазначав позивач, станом на 23.12.2015 року заборгованість у розмірі 1730728,81 грн. відповідачем не погашена.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою договір № 64 від 05.12.2012 р. є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач взяті на себе зобов'язання за договором доручення № 64 на проведення митно-брокерської діяльності на території України від 05.12.2012 р. виконав належним чином, надавши відповідачеві митно-брокерські послуги на загальну суму 1730728,81 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), які підписані та скріплені печатками обох сторін.

Проте, замовник в порушення взятих на себе зобов'язань за договором вартість наданих послуг у визначений договором строк не виконав, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої складає 1730 728,81 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Доказів здійснення оплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 1730728,81 грн., не надано.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Позивачем відповідачу протягом 2013-2015 р.р. були надані послуги з обслуговування в зоні митного контролю та надано послуги з тимчасового зберігання у зоні митного режиму товару належного відповідачу (вказані послуги передбачені у Додатку №1 до Договору).

Відповідно до п. 9.4. Договору даний договір вступає в силу з моменту підписання і діє протягом року. Якщо сторони по закінченні строку дії Договору не повідомили про продовження він вважається продовженим на кожен наступний рік.

П. 9.1 Договору передбачено, що у випадку недоцільності або неможливості виконання зобов'язань зацікавлена сторона вносить пропозицію про дострокове припинення Договору. Протягом усього часу дії Договору відповідач пропозицію про дострокове припинення Договору позивачеві не надавав.

Про підтвердження договірних зобов'язань протягом 2013-2015 рр., які виникли на підставі Договору між позивачем і відповідачем, свідчать акти здачі- приймання робіт (наданих послуг), на загальну суму 1730728,81 гривень. Зазначені акти були прийняті відповідачем до виконання, оформленні належним чином, а саме: підписані та скріплені печаткою. Відповідно до п. 5.3 акт виконаних робіт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Проте заборгованість за надані послуги відповідачем не погашена.

Акти здачі-приймання приймання робіт (надання послуг) скріплені відбитками печатки відповідача і при цьому матеріали справи не містять документів, якіб свідчили про незаконне її використання третіми особами всупереч волі ТОВ «Рантьє». Отже, наявність відтисків печатки ТОВ «Рантьє» свідчить про участь останнього, як юридичної особи у підписанні вказаних актів.

Відповідачем на досудову вимогу від 06.02.2015 року надано відповідь, в якій відповідач посилається на Договір № 64 від 05.02.2012 року та просить за вказаним Договором відстрочити виконання зобов'язань до кінця першого кварталу 2015 року.

Крім того, 14.12.2015 року позивачем було складено акт звіряння взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем за Договором-доручення № 64 від 05.12.2012 року. Вказаний акт звірки підписаний скріплений підписом та печаткою відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що фактично отримані відповідачем послуги підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, а обов'язок їх оплати встановлений законом, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в повному обсязі в розмірі 1730 728,81 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за надані послуги, нарахував та просив стягнути з відповідача 361170,04 грн. пені за період прострочення з 01.04.2015 року по 23.12.2015 року.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.4 договору при несвоєчасній оплаті замовником послуг виконавця, в разі відсутності попередньої письмової домовленості про перенесення строку платежу, замовник виплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від суми, яка підлягає сплаті, за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю у розмірі 361170,04 грн. за визначений позивачем період.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 515995,13 грн. інфляційних втрат та 44 103,73 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до обгркнтованого розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, колегія суддів погоджується з висновком, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, у розмірі 515995,13 грн. та 44 103,73 грн. відповідно за визначений позивачем період.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі №910/771/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/771/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.М. Ропій