ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.05.16р. Справа № 904/1743/16

За позовом Фермерського господарства "СВІТЯЗЬ-М", с. Веселе, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс "ЕКО", м. Синельникове, Дніпропетровська область

про стягнення 527 340,00 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. б/№ від 01.03.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. б/№ від 04.04.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "СВІТЯЗЬ-М" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс "ЕКО" про стягнення заборгованості у розмірі 527 340,00 грн. за договором зберігання № 1 від 12.07.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором зберігання № 1 від 12.07.2015 щодо повної та своєчасної оплати вартості товару, який було передано на зберігання.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2016 порушено провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 05.04.2016.

05.04.2016 представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Суд відхилив клопотання відповідача, оскільки не надано доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні.

Представник позивача подав до канцелярії суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача у розмірі ціни позову (а.с.34). Також позивачем було подано доповнення до заяви про забезпечення позову, яким позивач просив суд на забезпечення позову у даній справі накласти арешт на майно будівлю складу, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Новий Шлях, вул. Меліоративна, буд. №22-б, загальною площею 410,6 кв.м., яка належить ТОВ «АЛЬЯНС» ЕКО»() та заборонити ТОВ «АЛЬЯНС» ЕКО»() та будь-яким іншим особам вчиняти дії направлені на відчуження у будь-який спосіб (продаж, дарування, передача в іпотеку та інш.) будівлі складу, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Новий Шлях, вул. Меліоративна, буд. №22-б, загальною площею 410,6 кв.м. (а.с. 38)

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2016, суд відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 535 888,03 грн., з яких: 527340,00 грн. основний борг, 4 277,80 грн. інфляційні втрати, 4 270,23 грн. 3% річних. Дана заява була направлена відповідачу 31.03.2016.

У пункті 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Виходячи зі змісту поданої позивачем заяви, а також зі змісту раніше поданої позовної заяви, господарський суд розцінює її як заяву про зміну підстав та предмету позову, оскільки позивачем було змінено матеріально-правову вимогу та обґрунтування цієї вимоги.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку (пункт 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18).

На підставі викладеного, суд відмовив у задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 05.04.2016 на 11.05.2016.

11.05.2016 представник позивача надав пояснення щодо заяви про збільшення розміру позовних вимог №4 від 31.03.2016 (а.с.64).

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, яким заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що фактично прийомку продукції здійснював заступник директора відповідача ОСОБА_3 у с. Веселому Криворізького району Дніпропетровської області, після чого зазначена продукція на склад ТОВ "Альянс "Еко" за вказаною адресою у договорі так і не надійшла. Відповідач зазначає, що в подальшому вказана продукція була реалізована ОСОБА_3 в особистих інтересах. Крім того, ТОВ "Альянс "Еко" не погоджується із розрахунками сум збитків заявлених позивачем, оскільки ані договором, ані іншими документами, складеними на виконання цього договору не передбачені клас, ґатунок або інші якісні характеристики переданої за Актом продукції, у зв'язку з чим, відповідач вважає безпідставними посилання позивача на довідку Торгово-промислової палати України від 23.02.2016 із зазначенням вартості пшениці 5 класу 3900-4350 грн. як на підтвердження розміру збитків завданих відповідачем (а.с.65-67).

Представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів для надання додаткових пояснень та розрахунків. Розгляд даного клопотання відкладено до наступного засідання.

В межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні було оголошено перерву до 18.05.16р.

18.05.2016 представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог, якою зазначив, що згідно листа Криворізького представництва Дніпропетровської торгово-промислової палати від 13.05.2016 № 123/14-12 рівень закупівельних цін на ринку України на пшеницю 5-6 кл. становить 3850 - 4350 грн./т. Середньомісячна ціна на пшеницю становить 4100 грн./т. Отже, позивач просив суд зменшити позовні вимоги на 3196 грн. та стягнути з відповідача 524 144 грн.

На підставі ст. 22 ГПК України заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 524144 грн.

Позивач в судовому засіданні подав заяву про залучення доказів, якою просив суд залучити до матеріалів справи лист Криворізького представництва Дніпропетровської торгово-промислової палати від 13.05.2016 № 123/14-12 та Національний стандарт України "Пшениця. Технічні умови. ДСТУ 3768:2010". Крім того, позивачем було подано клопотання яким просив суд надати копію ухвали про відмову у задоволенні заяви №4 від 31.03.2016 про збільшення позовних вимог та вирішити питання про повернення сплаченого судового збору. Також позивач просив суд надати копію ухвали про відмову у задоволенні заяви фермерського господарства "СВІТЯЗЬ-М" про забезпечення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні подав письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких вказав, що для справедливої оцінки вартості переданого зерна пшениці, необхідно посилатися на середню вартість в Україні некондиційного зерна, з відрахуванням від загальної вартості відсотків по забрудненню амброзією 5,0%, збільшеної кількості вологості до 19%, обсягу пилу та сміттєвої домішки 4,0%, мінеральної домішки 2,0%. Таким чином відповідач зазначає, що підсумкова кількість пшениці складає 107,385 тонн.

Враховуючи надані сторонами до матеріалів справи докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2015 між Фермерським господарством "СВІТЯЗЬ-М" (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс "ЕКО" (зберігач) було укладено договір зберігання №1, відповідно до умов якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання сільськогосподарську продукцію, іменовану в подальшому «продукція»: пшениця, у кількості 150 т, врожаю 2015 року (а.с.7-8).

Відповідно до п. 2.2.1 договору, зберігання здійснюється у зерносховищі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Бородича 7А.

Пунктом 2.1.4. договору сторони узгодили, що зберігач на виконання зобовязань з приймання продукції зобовязаний гарантувати приймання продукції у кількості 150 т з автотранспорту у зерносховище зберігача.

Підтвердженням кількості продукції є узгоджений сторонами даного договору акт приймання-передачі (п. 2.2.2. договору).

15.07.2015 позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання пшеницю врожаю 2015 року у кількості 150 т, про що між сторонами було укладено акт приймання передачі від 15.07.2015, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств позивача та відповідача. У акті зокрема зазначено, що зберігач претензій щодо якості не має. Поклажодавець здав 150 тонн пшениці належної якості.(а.с.9)

Відповідно до п. 1.3. договору, зберігач зобовязаний повернути поклажодавцю продукцію в порядку та на умовах даного договору або здійснити розрахунок у грошовому еквіваленті у випадку реалізації її у порядку та на умовах даного договору.

Пунктом 3.2.2. договору встановлено, що за погодженням з поклажодавцем зберігач може використовувати продукцію, що знаходиться на зберіганні для господарських потреб або реалізувати її покупцям.

Зберігач зобовязаний забезпечити повне повернення продукції, що надійшла на зберігання та відвантажити її за першою письмовою вимогою поклажодавця або у випадку її використання відшкодувати її вартість у грошовому еквіваленті (п. 2.2.5 договору).

Згідно з п. 4.2. договору, розрахунок за використану, реалізовану продукцію, яка була передана на зберігання згідно накладної, зберігач здійснює у грошовому еквіваленті за середньоринковими цінами, які склались на день вимоги поклажодавця.

05.12.2015 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою, якою просив відповідача провести розрахунки за реалізовану пшеницю у кількості 150 т.(а.с.12).

12.12.2015 відповідач у відповідь на вимогу позивача, надіслав гарантійний лист №12/12-1 від 12.12.2015, яким підтвердив наявну заборгованість за пшеницю врожаю 2015 у кількості 150 т. за договором зберігання №1 від 12.07.2015 та гарантував оплату заборгованості у строк до 28.02.2016 в повному розмірі за цінами, сформованими Торгово-промисловою палатою станом на момент здійснення розрахунків (а.с.13).

В подальшому, актами зняття з відповідального зберігання від 23.12.2015 та від 15.02.2016 відповідач повернув, а позивач прийняв частину пшениці врожаю 2015 року з відповідального зберігання у загальному розмірі 22,160 т., а саме: за актом від 23.12.2015 повернуто 15,160 т. пшениці; за актом від 15.02.2016 повернуто 7,00 т. пшениці (а.с.10-11).

Таким чином, в звязку з частковим повернення відповідачем продукції, на зберіганні у відповідача залишилось 127,840 т. пшениці 2015 року врожаю.

13.05.2016 Криворізьке представництво Дніпропетровської торгово-промислової палати повідомило позивача, що рівень закупівельних цін на ринку України на сільгосппродукцію станом на 23.02.2016 становить: - пшениця 5 кл., 3850-4350 грн./т.

Станом на час звернення позивача до суду, відповідач свої зобовязання за договором зберігання №1 від 12.07.2015 щодо повного повернення або відшкодування вартості пшениці 2015 року врожаю не виконав, в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача вартість не повернутої пшениці у розмірі 127,840 т., розрахованої за середньоринковими цінами 4100 грн./т., у розмірі 524 144 грн. 00 коп. (з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог №11 від 17.05.2016)

Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором зберігання №1 від 12.07.2015.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений, виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Згідно зі ст. 32 Закону України "Зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов'язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Статтею 33 Закону України "Зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що, зокрема, за втрату зерна, прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством.

Як встановлено в ст. 34 Закону України "Зерно та ринок зерна в Україні" збитки, завдані поклажодавцеві втратою зерна, відшкодовуються зерновим складом - у розмірі вартості втраченого зерна.

Зобов'язання відповідача щодо відшкодування вартості зерна передбачено умовами договору та нормами законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують клас пшениці, яку було передано на зберігання відповідачу. Відповідно до п. 4.1. Розділу 4 Національного стандарту України "Пшениця. Технічні умови. ДСТУ 3768:2010", яким встановлено, що залежно від показників якості м'яку пшеницю поділяють на шість класів (класи 1 - 3 - група А, класи 4-5 - група Б і клас 6). Позивачем для розрахунку заборгованості взято ціни, встановлені на м'яку пшеницю 5-6 класу, тобто найнижчого за показниками якості класу.

Судом встановлено, що розрахована позивачем вартість зерна, з урахування середньоринкової вартості, відповідає умовам договору, підписаного між сторонами. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що гарантійним листом №12/12-1 від 12.12.2015 відповідач визнав наявність заборгованості за підтвердив, що оплата за вищевказану пшеницю буде погашена до 28.02.2016 в повному обсязі за цінами сформованими Торгово-промисловою палатою на момент вчинення угоди - здійснення розрахунків.

Доводи відповідача про те, що йому на зберігання було передано неякісну пшеницю спростовується актом приймання - передачі від 15.07.2015 (а.с.9), в якому відповідач засвідчив, що зберігач претензій щодо якості не має; поклажодавець здав 150 тонн пшениці належної якості.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 524 144 грн. 00 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Оскільки позивачем під час розгляду справи заявою було зменшено суму позовних вимог з 527 340 грн. до 524 144 грн., а при звернені з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у сумі 8038,32 грн. відповідно до квитанцій №1/91 від 14.03.2016 та №1/73 від 30.03.2016, то сума судового збору за розгляд даної позовної заяви складає 7862,16 грн., у зв'язку з чим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, тому підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету 176,16 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс "ЕКО" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул.. Виконкомівська, буд. 31, оф. 21, код 35460673) на користь Фермерського господарства «СВІТЯЗЬ-М» (53080, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Веселе, вул. Довгинцівська, буд. 1, код 38640564) суму боргу у розмірі 524 144 грн. 00 коп. та суму судового збору у розмірі 7862 грн. 16 коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Фермерському господарству «СВІТЯЗЬ-М» (53080, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Веселе, вул. Довгинцівська, буд. 1, код 38640564) з Державного бюджету України 176 грн. 16 коп. суму надмірно сплаченого судового збору, про що видати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 23.05.2016

Суддя ОСОБА_4