ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 травня 2016 р. Справа № 902/272/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю;

відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгарант" (вул. Дніпровська набережна, 26, м. Київ, 02132)

до:Комунального закладу "База спеціального медичного постачання" (вул. Писарева, 23, м. Вінниця, 21036)

про стягнення 4 727 944,16 грн.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Медгарант" (далі-позивач) до Комунального закладу "База спеціалізованого медичного постачання" (далі - відповідач) про стягнення 4727944,16 грн. заборгованості, з яких: 2477770,00 грн. - основного боргу; 2005186,77 грн. - інфляційних втрат та 244987,39 грн. - 3% річних.

Ухвалою від 06 квітня 2016 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2016 року.

14 квітня 2016 року від відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив посилаючись, зокрема, на те, що відповідачем було вжито всіх встановлених і залежних від нього заходів для проведення розрахунків з позивачем. А виконання зобов'язання виявилось неможливим внаслідок незалежних від відповідача обставин - у зв'язку з відсутністю коштів у результаті несвоєчасного виконання визначених завдань Головним управлінням Державної казначейської служби у Вінницькій області..

Ухвалою від 20 квітня 2016 року відкладено розгляд справи на 18 травня 2016 року, в звязку з необхідністю витребування додаткових доказів.

В судове засідання 18.05.2016 року з'явились представники сторін.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Щодо позовної давності заявленої відповідачем представник позивача заперечив з підстав викладених у відповідних поясненнях.

Представник відповідача основну заборгованість визнав, однак зазначив, що заборгованість виникла не з вини відповідача, пославшись на обставини викладені у відзиві та підтримав заяву про застосування позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд встановив наступне.

22 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 103 (далі - Договір).

Предметом Договору визначається, що позивач зобов'язується до 31 грудня 2012 року поставити відповідачу товар, зазначений в Специфікаціях до Договору, а відповідач - прийняти і оплатити товар.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна цього договору становить 10779845,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки провадяться замовником наступним чином: попередня оплата згідно п. 1 постанови КМУ від 09.10.2006 року № 1404 «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що накуповуються за бюджетні кошти» шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок учасника в обсягах відповідно до місячного плану асигнувань у разі відсутності фінансування після поставки товару оплата здійснюється замовником по мірі надходження фінансування з Державного бюджету України.

Згідно п. 4.2 Договору кожен платіж погашається поставкою товару не пізніше 3-х місяців з дня попередньої оплати.

Згідно розділу 6 Договору, поставка товару учасником може здійснюватись з дати підписання даного договору. Отримання товару замовником здійснюється за накладними. Товар вважається отриманим замовником з часу підписання їхніми уповноваженими особами накладної.

Факт передачі товару на загальну суму 9258845,00 грн. підтверджується видатковими накладними № MG1/-00837 від 05.11.2012 р. на суму 1163450,00 грн.; № MG1/-00838 від 05.11.2012 р. на суму 3190000,00 грн.; № MG1/-00839 від 06.11.2012 р. на суму 475600,00 грн.; № MG1/-00850 від 07.11.2012 р. на суму 343500,00 грн.; № MG1/-00885 від 13.11.2012 р. на суму 345425,00 грн.; № MG1/-00887 від 13.11.2012 р. на суму 475600,00 грн.; № MG1/-00927 від 22.11.2012 р. на суму 405070,00 грн.; № MG1/-00941 від 27.11.2012 р. на суму 394100,00 грн.; № MG1/-00944 від 27.11.2012 р. на суму 249400,00 грн.; № MG1/-00946 від 28.11.2012 р. на суму 300300,00 грн.; № MG1/-01004 від 07.12.2012 р. на суму 268200,00 грн.; № MG1/-01003 від 10.12.2012 р. на суму 487200,00 грн.; № MG1/-01057 від 24.12.2012 р. на суму 419000,00 грн.; № MG1/-01075 від 27.12.2012 р. на суму 742000,00 грн.(а.с.23-50).

Вищевказані видаткові накладні підписані, скріплені печаткою позивача та підписані повноважними на то представниками відповідача. Повноваження представників відповідача підтверджується довіреностями наявними в матеріалах справи.

Факт отримання товару також підтверджується актами прийому-передачі наявними в матеріалах справи.

Відповідач в порушення умов договору за поставлений товар розрахувався частково у розмірі 5781075,00 грн., що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи.

Загальна сума боргу по Договору, на день розгляду справи з урахуванням часткових проплат, становить 2477770,00 грн., а саме за накладними: № MG1/-00927 від 22.11.2012 р. на суму 405070,00 грн.; № MG1/-00941 від 27.11.2012 р. на суму 394100,00 грн.; № MG1/-00944 від 27.11.2012 р. на суму 249400,00 грн.; № MG1/-01004 від 07.12.2012 р. на суму 268200,00 грн.; № MG1/-01057 від 24.12.2012 р. на суму 419000,00 грн.; № MG1/-01075 від 27.12.2012 р. на суму 742000,00 грн.

Дослідивши і оцінивши надані докази суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо купівлі-продажу товару, за якими згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з договору сторони передбачили попередню оплату товару (розділ 4 Договору), однак відступивши від умов договору сторони за обопільною згодою поставили та отримали товар без попередньої оплати, а порядку післяоплати сторони в договорі не визначили (даний факт підтвердив представник відповідача в судовому засіданні).

У звязку з чим в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення ч. 1. ст. 692ЦК України, викладені вище.

На підставі викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 2477770,00 грн. судом визнані обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Окрім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 2005186,77 грн. - інфляційних втрат та 244987,39 грн. - 3% річних, розрахованих позивачем по кожній накладній окремо, за загальний період з 24.11.2012 р. по 28.03.2016 року.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення 2005186,77 грн. - інфляційних втрат та 244987,39 грн. - 3% річних підлягають задоволенню як такі що підтверджуються матеріалами справи та не суперечать діючому законодавству.

Крім того суд перевіривши правильність їх нарахувань в системі «Ліга-Закон», встановив що вони є вірними, що спростовує розрахунок доданий відповідачем до відзиву.

Стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 року по справі № 11/446, яка є обов'язковою для суду згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судоустрій та статус суддів", в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року, яке згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Таким чином, заперечення відповідача з посиланням на відсутність бюджетного фінансування для погашення заборгованості перед позивачем суд відхиляє в зв'язку з необґрунтованістю.

Інші заперечення відповідача викладені у відзиві спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо застосування позовної давності слід зазначити наступне.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як зазначено в п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» правила переривання перебігу позовної давності застосовуються господарським судом не залежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

В даному випадку доказом, що підтверджує факт переривання перебігу позовної давності є акт звірки взаєморозрахунків за період з 22.10.2012 року по 13.10.2014 року на суму 2477770,00 грн., який підписаний уповноваженими на те посадовими особами сторін 13.10.2014 року.

Відповідно до ст.. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З огляду на викладене, перебіг позовної давності перервався 13.10.2014 року, в межах строку позовної давності визначеної ст.. 257 ЦК України, та почався заново 14.10.2014 року у відповідності до ст.. 253 ЦК України. Таким чином звернення позивача із позовною заявою 28.03.2016 року (штемпель відділення поштового звязку на конверті, а.с. 69), відбулося з дотриманням строку позовної давності.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно з положеннями ст.49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального закладу "База спеціалізованого медичного постачання" (вул. Писарєва, 23, м. Вінниця, 21036, код 00180315) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгарант" (вул. Дніпровська набережна, 26, м. Київ, 02132, код 32157,00 грн. - основного боргу; 2005186,77 грн. - інфляційних втрат; 244987,39 грн. - 3% річних та 70919,18 грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 20 травня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи