номер провадження справи 4/32/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 Справа № 908/1383/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (69063, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, буд. 29)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства «Норт» (71630, Запорізька область, м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, буд. 27)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 (71600, АДРЕСА_2)

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

Від позивача - Рубан О.Г., довіреність № 167/16-Н від 18.03.2016 р.;

від відповідача - Багмут Г.В., довіреність № б/н від 01.04.2015 р.;

від третьої особи - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

03.03.2015 р. до господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», м. Запоріжжя (скорочено -ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства «Норт», м. Дніпрорудне Запорізької області (ТОВ ВКП «Норт») про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р., посвідченим приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Скориченко А.В. за реєстровим № 2311, на нерухоме майно, вбудовано-прибудований магазин «Дніпро» за адресою м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області вул. Ентузіастів, буд. 27, що належить іпотекодавцю Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційному підприємству «Норт», Запорізька область, м. Василівка на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на магазин «Дніпро» № 10, виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 18.09.2002 р. на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою погашення заборгованості за укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. у сумі 280535,50 доларів США шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою від 03.03.2015 р. порушено провадження у справі № 908/1383/15-г, справі присвоєно номер провадження 4/32/15, судове засідання призначено на 02.04.2015 р. Ухвалою суду від 02.04.2015 р., на підставі ст. 27 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, Запорізька область, м. Василівка, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався на 30.04.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.04.2015 р. у справі № 908/1383/15-г, на підставі ст. 41 ГПК України, призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, м. Дніпропетровськ, провадження у справі № 908/1383/15-г, на підставі ст. 79 ГПК України, зупинялося до отримання результатів судової економічної експертизи. У зв'язку із надходженням клопотання від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання необхідних для проведення судової економічної експертизи по справі № 908/1383/15-г додаткових документів, ухвалою суду від 30.06.2015 р. провадження у справі № 908/1383/15-г було поновлено для вирішення питання щодо надання Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи по ухвалі господарського суду Запорізької області № 908/1383/15-г від 30.04.2015 р., з призначенням судового засідання на 06.07.2015 р. В судовому засіданні 06.07.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 09.07.2015 р.

Після вирішення клопотання Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання необхідних для проведення судової економічної експертизи по справі № 908/1383/15-г додаткових документів, ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.07.2015 р. провадження у справі № 908/1383/15-г на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України зупинено до отримання результатів судової економічної експертизи, призначеної згідно ухвали господарського суду Запорізької області від 30.04.2015 р. у справі № 908/1383/15-г.

29.03.2016 р. до господарського суду надійшов висновок судово-економічної експертизи № 2308/2309-15 від 01.03.2016 р. з матеріалами справи № 908/1383/15-г.

Ухвалою суду від 31.03.2016 р., після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 908/1383/15-г, провадження у справі поновлено з 18.05.2016 р., судове засідання призначено на 18.05.2016 р.

В судовому засіданні 18.05.2016 р. відповідач надав клопотання про продовження строку розгляду справи, у зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та висновком експерта.

Розглянувши клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи, суд задовольнив його як таке, що подане в порядку ст. 22 ГПК України та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін, на підставі ч. 3 ст. 69 ГПК України процесуальний строк вирішення спору у справі № 908/1383/15-г продовжений на п'ятнадцять днів, до 02.06.2016 р. В судовому засіданні оголошено перерву до 19.05.2016 р.

В судовому засідання 19.05.2016 р. оголошено перерву до 25.05.2016 р.

В судовому засіданні 25.05.2016 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовими клопотаннями представників позивача і відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Третя особа в жодне судове засідання не з'явилася без повідомлення суд про поважність причин неявки. Ухвали суду по даній справі, які направлялися за належною адресою третьої особи до 04.04.2016 р. на адресу суду не повернулися. Ухвала суду від 31.03.2016 р. повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення «не прожив.». Разом з тим, 24.04.2015 р. до суду надійшов відзив третьої особи по справі, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ ВКП «Норт» про звернення стягнення на предмет іпотеки у повному обсязі. Свою позицію по даній справі третя особа мотивує тим, що на підтвердження порушення обов'язку позичальника за договором позивач додає розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, проте такий розрахунок не містить фактичних даних.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжиті достатні заходи для повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи № 908/1383/15-г.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що 02.06.2016 р. є останнім днем процесуального строку, встановленого ст. 69 ГПК України для вирішення спору у справі № 908/1383/15-г, суд вирішив за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю третьої особи.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 526, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 179, 193 ГК України, ст. ст. 1, 15, 54, 55, 56, 57 ГПК України і полягають в тому, що в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., згідно якого банк надає позичальнику кредит в сумі 330000,00 доларів США строком до 21 серпня 2017 року під 12,5% річних на споживчі цілі з виплатою одноразової комісії за надання кредиту 0,99 % від розміру кредиту. Повернення кредиту та сплата відсотків відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів, згідно з укладеним графіком погашення до цього договору. У відповідності з чинним законодавством України забезпеченням цього договору є нежиле приміщення магазину «Дніпро», загальною площею 634,5 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Дніпрорудне, пр. Ентузіастів, буд. 27. Додатком № 1 від 23.08.2007 р., додатком № 2 від 31.08.2007 р. і додатком № 3 від 12.09.2007 р. до кредитного договору встановлені відповідні графіки погашення кредитної заборгованості. На виконання умов зазначеної генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. та укладеного в її рамках кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., банком відкрито позичальнику позичковий рахунок і надані кредитні кошти у сумі 330000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань по генеральній кредитній угоді № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. та кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. із відповідними додатками, між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством «Норт» було укладено іпотечний договір № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Скориченко А.В. за реєстровим номером 2311, предметом якого є вбудовано-прибудований магазин «Дніпро» за адресою м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області вул. Ентузіастів, буд. 27, що належить іпотекодавцю ТОВ ВКП «Норт» на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на магазин «Дніпро» № 10, виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 18.09.2002 р. Заставна вартість предмету іпотеки визначається сторонами у сумі 2412781,00 грн. У відповідності до п. 1.1. іпотечного договору № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р., він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. та укладеного в її рамках кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. За його умовами боржник зобов'язується перед іпотекодержателем в строк до 21.08.2017 року повернути кредит в розмірі 330000,00 доларів США, відсотки за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним в наслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Відповідно до п. 3.1.4 іпотечного договору № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р. у випадку не виконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. п. 5.1., 5.3. іпотечного договору № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р., у разі порушення основного зобов'язання, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога залишиться без задоволення банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених договором іпотеки або кредитним договором. Згідно п. 3.1.6. іпотечного договору № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р. іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його у випадку порушення позичальником умов кредитного договору або іпотекодавцем умов цього іпотечного договору. Позичальником не було виконано вимоги п. 5.1 генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., а саме повернення кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, оскільки у повному обсязі не сплачується відповідні платежі за кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. Як зазначено у п. 1.5.1 та п. 1.5.1.1 частини № 2 кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (невід'ємний додаток № 1 до кредитного договору), нараховані проценти за кредит сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів. В порушення умов п. 1.5.1. частини № 2 кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. щодо повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів за користування кредитом позичальником - ОСОБА_4 своєчасно не виконуються зобов'язання щодо строків і порядку сплати коштів за вказаним вище кредитним договором. У разі невиконання умов кредитної угоди, згідно п. 6.6 генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., банк має право достроково вимагати погашення заборгованості за кредитами, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Згідно п. 1.9.1 частини № 2 кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань за цими кредитними договорами. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. В зв'язку з виникненням заборгованості, 14.06.2013 р. позичальнику - ОСОБА_4 та іпотекодавцю ТОВ ВКП «Норт» направлені вимоги про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, повідомлено про наявність простроченої заборгованості у розмірі 62307,37 доларів США, і запропоновано впродовж тридцяти днів погасити прострочену заборгованість за кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., та попереджено, що у випадку незадоволення вимоги розпочнеться дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. В період з 20.06.2013 р. по 25.06.2013 р. позичальником та іпотекодавцем були отримані вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., але належним чином і у повному обсязі їх не було виконано. За період з червня по вересень 2013 року позичальником було частково у сумі 119895,00 грн. погашено прострочену кредитну заборгованість, решта простроченої заборгованості до цього часу не погашена. Згідно вимог п. 10.2 генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., за порушення строків повернення кредитів, сплати відсотків за користування кредитними коштами, встановлених згідно умов кредитних договорів, позичальник зобов'язується сплачувати кредитору - банку пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Згідно п. 4.1.1. частини № 2 кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., за порушення строків повернення кредиту, відсотків позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Станом на 02.03.2015 р. загальна заборгованість за укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. складає 280535,50 доларів США, в тому числі: заборгованість по кредиту - 199391,61 доларів США; заборгованість за несплаченими відсотками - 78821,67 доларів США; пеня за заборгованість за графіками за період з 23.09.2014 р. по 01.03.2015 р. - 1434,39 доларів США; пеня на заборгованість за відсотками за період з 23.09.2014 р. по 01.03.2015 р. - 887,83 доларів США. У зв'язку із тим, що позичальником та іпотекодавцем вказані вимоги банку залишені без задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності і є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., в сумі 280535,50 доларів США шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідач у відзиві від 24.04.2015 р. на позовну заяву просить відмовити у задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ ВКП «Норт» про звернення стягнення на предмет іпотеки, у повному обсязі. Свою позиції відповідач аргументує тим, що за його відомостями, позичальник погашає кредит згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків, і підстав для дострокового погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, пені, нарахованих згідно кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., укладеного в рамках генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., немає. З положень чинного законодавства вбачається, що поручитель (іпотекодавець) відповідає за зобов'язанням лише в частині непогашеного основного зобов'язання позичальником за кредитним договором. На підтвердження порушення обов'язку позичальника за договором, позивач додає розрахунок заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, але розрахунок заборгованості не є фактичним доказом. Таким доказом може бути лише первинний документ, яких позивач не надав. Зазначає, що оскільки ТОВ ВКП «Норт» не є позичальником, будь-яких даних стосовно отримання кредитних коштів, розмірів та дат погашення кредиту він не має.

19.05.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи. Зазначене клопотання мотивовано тим, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, - не відповідає чинному законодавству, оскільки в рішенні суду обов'язково має бути встановлена початкова ціна предмету іпотеки. З огляду на те, що сторонами не надано погодженого позивачем та відповідачем актуального висновку суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна, на яке звертається стягнення, по даній справі має бути призначена судова інженерно-технічна експертиза, яку відповідач просить доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Розглянувши зазначене клопотання відповідача у судовому засіданні 25.05.2016 р., суд відхилив його як необґрунтоване, оскільки не вбачає невідповідності прохальної частини позовної заяви положенням чинного законодавства. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не визнає позов в цілому, тому вбачається, що клопотання про призначення експертизи є способом затягування судового процесу по даній справі.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2007 р. Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») (банк, позивач у справі) та громадянином України ОСОБА_4 (позичальник, третя особа у справі) укладено генеральну кредитну угоду № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. (далі - генеральна кредитна угода), відповідно до п. 1.1 якої кредитор, на підставі цієї угоди, зобов'язується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї угоди і які є її невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 1.2 генеральної кредитної угоди, загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати 330000,00 доларів США.

Згідно п. 1.3 генеральної кредитної угоди, термін дії угоди: дана кредитна угода чинна до 21.08.2017 р.

Відповідно до п. 2.5 генеральної кредитної угоди, у відповідності з чинним законодавством України забезпеченням цієї угоди (ст. 345 ГК України) є вбудовано-прибудований магазин «Дніпро», що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, буд. 27, № з/п - 1, літера № за планом земельної ділянки - А, загальна площа - 634,5 кв.м.

Згідно п. 10.1 генеральної кредитної угоди, у разі несвоєчасного повернення кредитів позичальником у визначений кредитними договорами термін, останній відшкодовує кредитору завдані цим збитки в повній сумі та неустойку (штраф, пеню) які передбачені даним договором.

Пунктом 10.2 генеральної кредитної угоди визначено, що за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитами, передбаченими кредитними договорами, укладеними в рамках даної угоди, позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення кредитів, наданих в національній валюті України.

В рамках генеральної кредитної угоди 22.08.2007 року Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином України ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 010/02-2/443/1 (далі - кредитний договір), відповідно до положень пункту 2 частини 1 якого розмір кредиту та валюту кредиту встановлено у 330000,00 доларів США; нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом виходячи з фактичного календарного числа днів у році; дата остаточного повернення кредиту - 21.08.2017 р.; поточний рахунок - 52; позичковий рахунок - 52; рахунок процентів - 52; разова комісія за надання кредиту складає 0,99% від розміру кредиту.

Відповідно до п. 3 частини 1 кредитного договору, сторони наступним домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка, яка становитиме 12,5% річних з переглядом ставки 1 раз на рік.

Пунктом 4 частини 1 кредитного договору встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів, згідно з графіком погашення до цього договору. Детальний порядок повернення кредиту та сплати процентів визначений в частині № 2 цього договору.

Згідно п. 1.4.1.2 частини 2 кредитного договору проценти нараховуються не пізніше дати, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток № 1 до цього договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі і виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5. цього договору.

Відповідно до п. 1.4.1.3 кредитного договору, проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на рахунок процентів банку, визначений в частині № 1 цього договору в розмірі, визначеному п. п. 1.4.1.1.-1.4.1.4. цього договору. Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає не на банківський день - платіж здійснюється позичальником у банківський день, наступний за таким небанківським днем, але не пізніше передостаннього дня поточного місяця.

Пунктом 1.4.1.4 кредитного договору визначено, що у будь-якому випадку, при повному поверненні суми кредиту, нараховані проценти повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку, передбаченому в п. п. 1.4.1.1.-1.4.1.4. цього договору та повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту.

Згідно п. 1.5.1 кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток № 1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в частині № 1 цього договору.

Відповідно до п. 1.5.1.1 кредитного договору, нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів.

Пунктом 1.5.1.2 кредитного договору визначено, що у випадку повернення кредиту та сплати процентів ануїтетними платежами строк та розмір повернення кредиту та сплати процентів визначається цим договором та графіком повернення кредиту та сплати процентів.

Згідно п. 1.6.1 кредитного договору, позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов, встановлених ст. 1.5. цього договору.

Відповідно до п. 1.7 кредитного договору, банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку. Перший транш надається у термін до 2 (двох) місяців з дати укладення цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору передбачено те, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.6-2.3.11 та ст. 3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі - «вимога»). При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків (Додаток № 1 до кредитної угоди) датою початку погашення кредиту за траншем 110000 доларів США є 20.09.2007 р.; відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків (Додаток № 2 до кредитної угоди) датою початку погашення кредиту за траншем 40000 доларів США є 20.09.2007 р.; відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків (Додаток № 3 до кредитної угоди) датою початку погашення кредиту за траншем 180000 доларів США є 22.10.2007 р.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 345 ГК України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, укладеного в письмовій формі між кредитором та позичальником, в якому обов'язково повинно бути передбачено мета, сума і строк кредиту, умови та порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткова ставка, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) обов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Приписами ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, 23.08.2007 р. Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством «Норт» (іпотекодавець, відповідач у справі) укладено іпотечний договір № 010/02-2/443 (далі - іпотечний договір), який забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виплавають з генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., а також усіх договорів про внесення змін до неї (далі - кредитний договорів), укладеного між іпотекодержателем та позичальником, за умовами якого останній зобов'язаний повернути іпотекодержателю в строк до 21 серпня 2017 року (включно) кредит, цільове використання якого визначається кожним додатково укладеним кредитним договором, у сумі 330000 доларів США 00 центів, відсотки за користування ним, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), інші обов'язкові платежі в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору, у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку на визначених у договорі умовах.

Відповідно п. 1.2 іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно - вбудовано-прибудований магазин «Дніпро», який знаходиться в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, пр. Ентузіастів, будинок № 27, що розташований на земельній ділянці Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області. Сторони домовились, що ця іпотека поширюється також на право користування земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки. В разі звернення стягнення на предмет іпотеки до іпотекодержателя переходить право на користування земельною ділянкою на тих же умовах і підставах, що існували у іпотекодавця. Вбудовано-прибудований магазин «Дніпро», що є предметом іпотеки, належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на магазин «Дніпро» № 10, виданого виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 18 вересня 2002 року. Предмет іпотеки зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 989905. Згідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15513890, виданого Районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради Запорізької області 08 серпня 2007 року, зазначений вбудовано-прибудований магазин «Дніпро» позначений згідно до плану літерою «А-9» та має такі характеристики: одна будівля вбудовано-прибудованого магазину, загальною площею 634,5 кв. м.

Згідно до п. 1.3 іпотечного договору, вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 2412781 гривня 00 копійок.

Пунктом 1.7 іпотечного договору визначено, що сторони підтверджують, що вони повністю ознайомлені зі змістом кредитного договору, та будь-яке посилання в тексті цього договору на кредитний договір чи окремі його положення є достатнім для включення відповідних положень в цей договір. Будь-які характеристики боргових зобов'язань, які не вказані в цьому договорі, вважаються погодженими сторонами, враховуючи їх ознайомленість з кредитним договором та згодою з усіма його умовами.

Відповідно до п. 2.1.3 іпотечного договору іпотекодавець гарантував, що на підставах, передбачених законодавством України, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення.

Згідно п. 2.1.7 іпотечного договору іпотекодавець гарантував, що він свідчить про свою обізнаність з умовами кредитного договору.

Пунктом 3.1.4 іпотечного договору сторони погодили, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізуючи його відповідно до п. 6 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, переданого в іпотеку, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Відповідно до п. 3.1.5 іпотечного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену підпунктом 3.1.4. пункту 3.1. цього договору. Порядок такого способу задоволення визначається пунктом 5 цього договору.

Згідно п. 3.1.6 іпотечного договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його у випадку:

- смерті іпотекодавцю та чи/або позичальника (для юридичних осіб - ліквідації чи банкрутства іпотекодавця та чи/або позичальника);

- при порушенні позичальником умов кредитного договору, або іпотекодавцем умов цього іпотечного договору.

Пунктом 5.1 іпотечного договору визначено, що у разі порушення основного зобов'язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.2 іпотечного договору іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлений кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій);

- реорганізації, ліквідації іпотекодавця чи/або позичальника (у випадку юридичної особи іпотекодавця та чи/або позичальника), смерті іпотекодавця та чи/або позичальника.

Згідно п. 5.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет іпотеки:

- у разі надання іпотекодавцем недостовірної інформації іпотекодержателю згідно п. 2.1. цього договору, в тому числі при не попередженні іпотекодержателя про всі відомі іпотекодавцю права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки (в т.ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку);

- у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, чи порушені позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до п. 5.4.1 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателю задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовстановлюючим документом на предмет іпотеки і правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Пунктом 5.4.2 іпотечного договору реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, може проводитись, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем якщо така згода не досягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків вартості предмета іпотеки, визначеної шляхом його оцінки.

Згідно п. 6.1 іпотечного договору, цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 6.2 іпотечного договору право іпотеки, та відповідно і цей договір, припиняє чинність у разі:

- припинення основного зобов'язання, забезпеченого цією іпотекою;

- знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не замінив або не відновив предмет іпотеки;

- реалізації предмета іпотеки;

- набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки;

- розірвання цього договору за згодою сторін, яка викладається у договорі, що посвідчується нотаріально;

- в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Зазначений іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Скориченко А.В. та зареєстровано в реєстрі за номером 2311.

Пунктом 2.1.1 кредитного договору встановлено зобов'язання банку, за умови беззастережного виконання позичальником прийнятих на себе зобов'язань за цим договором, - надати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі.

З матеріалів справи судом встановлено, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором позивач виконав належним чином та надав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 330000 доларів США трьома траншами: 23.08.2007 р. - 110000 доларів США, 31.08.2007 р. - 40000 доларів США та 12.09.2007 р. - 180000 доларів США, що підтверджується меморіальними валютними ордерами № TR010/02-2/443/1 від 23.08.2007 р. та № TR010/02-2/443/1 від 12.09.2007 р., платіжним дорученням № 1 від 31.08.2007 р. та виписками по особовим рахункам ОСОБА_4 № 52 за період з 22.08.2007 р. до 02.03.2015 р., № 52 за період з 22.08.2007 р. до 02.03.2015 р., № 609 за період з 22.08.2007 р. до 02.03.2015 р., № 669 за період з 22.08.2007 р. до 02.03.2015 р.

У відповідності до п. 5.1 генеральної кредитної угоди, позичальник зобов'язався використати отримані кредитні кошти і забезпечити повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках цієї угоди. Згідно п. 4 частини № 1 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів згідно з графіком погашення до цього договору.

Однак, як свідчать фактичні обставини справи, в порушення умов кредитного договору та вимог чинного законодавства, ОСОБА_4 (позичальник) взяті на себе зобов'язання належним чином та у встановлені графіком повернення кредиту та сплати відсотків (додатки № 1, 2 та 3 до кредитного договору) строки не виконав, сплату кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки та в повному обсязі не здійснив, сплативши 130608,39 доларів США кредитних коштів та 161166,13 доларів США відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується виписками по особовим рахункам ОСОБА_4 № 52 за період з 22.08.2007 р. до 02.03.2015 р., № 52 за період з 22.08.2007 р. до 02.03.2015 р., № 609 за період з 22.08.2007 р. до 02.03.2015 р., № 669 за період з 22.08.2007 р. до 02.03.2015 р.

У зв'язку із цим, за ОСОБА_4 (позичальником) перед банком (позивачем), згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 02.03.2015 р. рахується заборгованість по кредиту - 199391,61 доларів США та заборгованість за несплаченими відсотками - 78821,67 доларів США.

Станом на час вирішення справи в судовому засіданні заборгованість з погашення кредиту та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами ОСОБА_4 погашена не була.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі невиконання умов кредитної угоди, згідно п. 6.6 генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., банк має право достроково вимагати погашення заборгованості за кредитами включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

Згідно п. 1.9.1 частини № 2 кредитного договору № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань за цими кредитними договорами. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

В зв'язку з виникненням заборгованості 14.06.2013 р. позичальнику - ОСОБА_4 та іпотекодавцю ТОВ ВКП «Норт» були направлені вимоги про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, повідомлено про наявність простроченої заборгованості у розмірі 62307,37 доларів США, і запропоновано впродовж тридцяти днів погасити прострочену заборгованість за кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., та попереджено, що у випадку незадоволення вимоги розпочнеться дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

В період з 20.06.2013 р. по 25.06.2013 р. позичальником та іпотекодавцем були отримані вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р., але належним чином і у повному обсязі їх не було виконано. За період з червня по вересень 2013 року позичальником було частково у сумі 119895,00 грн. погашено прострочену кредитну заборгованість, решта простроченої заборгованості до цього часу не погашена.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_4 (позичальник) доказів належного і повного виконання зобов'язань по поверненню основної суми заборгованості по кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами суду не надав. Таким чином, за позичальником існує заборгованість по кредиту - 199391,61 доларів США та заборгованість за несплаченими відсотками - 78821,67 доларів США.

У висновку експерта № 2308/2309-15 від 01.03.2016 р. зазначено, що в результаті дослідження наданих експерту документів встановлено, що кредитування за кредитною угодою № 010/02-2/443/1 від 22.08.07 р. здійснювалось шляхом надання ОСОБА_4 трьох траншів кредиту, по яким були складені та підписані сторонами три окремих «Графіка повернення кредиту та сплати відсотків», які є додатками 1-3 до кредитної угоди. Виходячи з фактичного, документально оформленого, розподілу загальної суми кредиту на три окремих суми, відносно кожної з яких складений особистий графік розрахунків, для документально обґрунтованого віднесення сум платежів до розрахунків по одному з трьох графіків первинні бухгалтерські документи, якими підтверджується факт платежу, повинні містити посилання на додаток до кредитної угоди, за яким проводиться розрахунок. Фактично надані експерту бухгалтерські документи не містили зазначених відомостей, на підставі викладеного з урахуванням обмежень, накладених на експерта п. 2.3.2 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» (Наказ Міністерства Юстиції України від 08.10.1998 р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004 р. № 144/5) на підстави наданих документів надається можливим лише визначити загальну суму платежів, зроблених за період з 21.09.07 р. по 30.08.13 р. ОСОБА_4 на виконання зобов'язань за кредитною угодою № 010/02-2/443/1 від 22.08.07 р., які склали в загальній сумі 130608,39 доларів США. Надатидокументально обґрунтовану відповідь на інші питання, поставлені, судом не надається можливим. Встановити документально, який розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, пені по кредиту та загальний розмір заборгованості (основна заборгованість, заборгованість по відсоткам, пеня за кредитом, пеня за відсотками) ОСОБА_4 за Генеральною кредитною угодою № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. та кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р., станом на 02.03.2015 не надається за можливе, оскільки, по-перше, договір не містить формули або посилань на будь-яку методику, за якою проведений розподіл погашення сум тілу кредиту та нарахування відсотків; по-друге, додатки номер 1, 2, 3 до кредитної угоди не містять посилань на методику, за якою розраховані зобов'язання по сплаті суми внеску, та встановлюють три окремих та незалежних один від одного графіка виплат по трьом окремим сумам кредиту, виданим в рамках одної кредитної угоди; по-третє, надані для дослідження документи не містять відомостей, які дозволяють документально обґрунтовано віднести проведені платежі до розрахунків з виконання зобов'язань та погашення однієї з трьох сум кредиту, виданих за кредитною угодою № 010/02-2/443/1 від 22.08.07 р.

Проте, суд критично оцінює неможливість надання експертом висновку з огляду на наведені та оцінені судом розрахунки.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що факт наявності заборгованості позичальника за укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. по кредиту в розмірі 199391,61 доларів США та по несплаченим відсоткам в розмірі 78821,67 доларів США підтверджується рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.06.2015 р. по справі № 311/4303/13-ц та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.03.2016 р.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Нормами статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором, зокрема, неустойкою.

Статтею 199 ГК України встановлено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України .

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 2 ст. 193 ГК України, встановлено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актами цивільного законодавства. Розмір неустойки , встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, що передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 10.2 генеральної кредитної угоди визначено, що за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитами, передбаченими кредитними договорами, укладеними в рамках даної угоди, позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення кредитів, наданих в національній валюті України.

Банком нарахована пеня за заборгованість за графіками за період з 23.09.2014 р. по 01.03.2015 р. - 1434,39 доларів США та пеня на заборгованість за відсотками за період з 23.09.2014 р. по 01.03.2015 р. - 887,83 доларів США.

Разом з тим, зі змісту пункту 10.2 генеральної кредитної угоди вбачається, що пеня може нараховуватись банком лише щодо кредитів, наданих в національній валюті України. В даному випадку позичальник отримував від банку кредитні кошти в доларах США, тому нарахування позивачем пені є безпідставним.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 3-29гс15 від 01.04.2015 р.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає наявними підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за заборгованість за графіками за період з 23.09.2014 р. по 01.03.2015 р. - 1434,39 доларів США та пені на заборгованість за відсотками за період з 23.09.2014 р. по 01.03.2015 р. - 887,83 доларів США.

Згідно з п. 6.6 генеральної кредитної угоди кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитами, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов даної угоди, якщо інше не передбачено відповідним кредитним договором, укладеним в її рамках.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору передбачено те, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.6-2.3.11 та ст. 3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі - «вимога»). При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе за умовами кредитного договору зобов'язань по поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами на адресу позичальника банком направляла вимога № 140-9-2-00/19-6 від 14.06.2013 р. про погашення заборгованості за кредитом.

Уповноваженою особою ОСОБА_4 вказана вимога була отримана 20.06.2013 р. за адресою Запорізька обл., м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, буд. 15 бокс 7 к. 5, бокс 8 к. 1,2 та 25.06.2013. за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною відміткою на повідомленнях про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства та іпотечного договору банком на адресу відповідача направлялася вимога № 140-9-2-00/19-6 від 14.06.2013 р. про погашення заборгованості за кредитом.

Відповідачем вимога № 140-9-2-00/19-6 від 14.06.2013 р. про погашення заборгованості за кредитом була отримана 21.06.2013 р., про що свідчить відмітка уповноваженої особу ТОВ ВКП «Норт» на повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Належним чином і у повному обсязі вимогу № 140-9-2-00/19-6 від 14.06.2013 р. не було виконано. За період з червня по вересень 2013 року позичальником було частково у сумі 119895,00 грн. погашено прострочену кредитну заборгованість, решта простроченої заборгованості до цього часу не погашена.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель маж право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 575 ЦК України закріплено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч., ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-ІV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Приписи аналогічного змісту містить ст. 590 ЦК України, якою встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержателька буває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав (ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В статті 39 цього ж Закону встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються матеріалами справи та викладеними вище обставинами. Доказів належного виконання зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування кредитними коштами у повному обсязі відповідачем суду не надано.

Враховуючи вище викладене, з огляду на те, що ані відповідач, ані третя особа не надали суду належних та допустимих, в розумінні ст. 32 ГПК України, доказів повного та своєчасного виконання взятих на себе зобов'язань згідно умов кредитного договору та іпотечного договору, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню частково в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р., посвідченим приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Скориченко А.В. за реєстровим № 2311, на нерухоме майно - вбудовано-прибудований магазин «Дніпро» за адресою м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області вул. Ентузіастів, буд. 27, що належить іпотекодавцю Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційному підприємству «Норт» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на магазин «Дніпро» № 10, виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 18.09.2002 р. на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою погашення заборгованості за укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007р. кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. у сумі 278213,28 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.05.2016 р. еквівалентно 6992532,17 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 199391,61 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.05.2016 р. еквівалентно 5011451,10 грн., та заборгованості по несплаченим відсоткам в розмірі 78821,67 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.05.2016 р. еквівалентно 1981081,07 грн., шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В задоволенні решти позовних вимог судом відмовляється.

Щодо заперечення відповідача в частині позовних вимог про звернення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та твердження про необхідність визначення судом початкової ціни продажу предмета іпотеки, суд зазначає наступне.

За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Зазначена позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 р. по справі № 6-1205цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи міру та ступінь вини кожної із сторін у спірних правовідносинах, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Зважаючи на обґрунтованість заявлених позовних вимог, сума, сплачена відповідачем за проведення судово-економічної експертизи, залишається за Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством «Норт».

Керуючись ст., ст. 258, 267, 525, 526, 530, 546, 549, 551, 575, 589, 590, 599, 611, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст., ст. 174, 175, 193, 199, 230-232, 345 ГК України, ст., ст. 33, 35, 38, 39 Закону України "Про іпотеку", ст., ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства «Норт», м. Дніпрорудне Запорізької області про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р., посвідченим приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Скориченко А.В. за реєстровим № 2311, на нерухоме майно, вбудовано-прибудований магазин «Дніпро» за адресою м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області вул. Ентузіастів, буд. 27, що належить іпотекодавцю Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційному підприємству «Норт», Запорізька область, м. Василівка на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на магазин «Дніпро» № 10, виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 18.09.2002 р. на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою погашення заборгованості за укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. у сумі 280535,50 доларів США шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, задовольнити частково.

2. Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 010/02-2/443 від 23.08.2007 р., посвідченим приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Скориченко А.В. за реєстровим № 2311, на нерухоме майно - вбудовано-прибудований магазин «Дніпро» за адресою м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області вул. Ентузіастів, буд. 27, що належить іпотекодавцю Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційному підприємству «Норт» (71630, Запорізька область, м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, буд. 27, ) на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на магазин «Дніпро» № 10, виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 18.09.2002 р. на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (69063, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, буд. 29, р/р № 290941364 в ЗОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», , МФО 313827) з метою погашення заборгованості за укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 010/02-2/443 від 22.08.2007 р. кредитним договором № 010/02-2/443/1 від 22.08.2007 р. у сумі 278213 (двісті сімдесят вісім тисяч двісті тринадцять) доларів США 28 центів, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.05.2016 р. еквівалентно 6992532 (шість мільйонів дев'ятсот дев'яносто дві тисячі п'ятсот тридцять два) грн. 17 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 199391 (сто дев'яносто дев'ять тисяч триста дев'яносто один) доларів США 61 центів, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.05.2016 р. еквівалентно 5011451 (п'ять мільйонів одинадцять тисяч чотириста п'ятдесят один) грн. 10 коп., та заборгованості по несплаченим відсоткам в розмірі 78821 (сімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять один) доларів США 67 центів, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.05.2016 р. еквівалентно 1981081 (один мільйон дев'ятсот вісімдесят одна тисяча вісімдесят один) грн. 07 коп., шляхом проведення прилюдних торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного підприємства «Норт» (71630, Запорізька область, м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, буд. 27, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (69063, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва, буд. 29, ) 72475 (сімдесят дві тисячі чотириста сімдесят п'ять) грн. 06 коп. судового збору. Видати наказ.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "26" травня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.