ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 909/696/15
Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого (доповідача), Бакуліної С.В., Поляк О.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Першого заступника прокурора Івано-Франківської області
на постановувід 02.12.2015
Львівського апеляційного господарського суду
у справі Господарського суду Івано-Франківської області № 909/696/15
за позовомПрокурора Тисменицького району Івано-Франківської області
до 1.Публічного акціонерного товариства "Концерн Галнафтогаз" 2.Тисменицької міської ради Івано-Франківської області
провизнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.04.2008 та повернення її в землі запасу,
за участю представників: ГПУ - Онуфрієнко Н.В.
відповідача 1 - відповідача 2 -Тунік А.В. не з'явились
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.08.2015 у справі №909/696/15 (суддя Шіляк М.А.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Желік М.Б., суддів Костів Т.С., Марко Р.І.), відмовлено в задоволенні позовних вимог Прокурора Тисменицького району Івано-Франківської області до Публічного акціонерного товариства "Концерн Галнафтогаз" (далі-відповідач-1) та Тисменицької міської ради Івано-Франківської області (далі-відповідач-2) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21.04.2008 б/н, укладеного між відповідачами у справі, та повернення в землі запасу територіальної громади Тисменицької міської ради земельної ділянки, визначеної умовами договору від 21.04.2008.

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області з рішенням та постановою у справі не згоден, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до місцевого господарського суду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права (ст. ст. 35, 36, 103 Господарського процесуального кодексу України), які унеможливили встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення, оскільки, за твердженням скаржника, місцевий та апеляційний господарські суди не надали оцінки доводам та доказам прокурора, якими останній доводив підставність заявленого позову.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 заперечив проти її задоволення.

Представник відповідача-2 не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції, про дату і час якого був належним чином повідомлений ухвалою Вищого господарського суду України від 28.04.2016, що, однак, не перешкоджає розглядові касаційної скарги і про що сторони були попереджені зазначеною ухвалою.

Заслухавши пояснення присутніх у відкритому судовому засіданні представників Генеральної прокуратури України та відповідача-1, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 21.04.2008 між Тисменицькою міською радою Івано-Франківської області, в особі міського голови ОСОБА_6, (орендодавець) та ВАТ "Концерн Галнафтогаз" (орендар), правонаступником якого є ПАТ "Концерн Галнафтогаз", укладено договір оренди землі б/н, за умовами якого орендодавець передає на підставі рішення двадцять другої сесії п'ятого скликання Тисменицької міської ради Івано-Франківської області від 22.11.2007 "Про розгляд заяв", а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування автозаправочного комплексу в комплексі із автозаправочним пунктом, яка знаходиться в місті Тисмениця Івано-Франківської області по вулиці Шевченка (п.1.1 договору); в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,4000га, в тому числі, ріллі 0,4000га (п.2.1 договору); нормативна грошова оцінка земельної ділянки проведена станом на 15 квітня 2008 року становить 145890,02грн (п.2.2 договору); кадастровий номер земельної ділянки :08:020:0057 (п.2.5 договору); договір укладений строком на 49 років. Договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації у відповідному землевпорядному органі (п.3.1 договору).

На виконання умов договору земельна ділянка площею 0,4000га передана орендарю за актом прийому-передачі б/н, б/д.

Зазначаючи про те, що рішення про передачу земельної ділянки в оренду ВАТ "Концерн Галнафтогаз" сесією Тисменицької міської ради від 22.11.2007 не приймалось і на розгляд сесії не вносилось взагалі, внаслідок чого міський голова не був наділений повноваженнями на підписання договору оренди від 21.04.2008, Прокурор Тисменицького району Івано-Франківської області звернувся до господарського суду з позовом про визнання зазначеного договору недійсним та зобов'язання повернути в землі запасу територіальної громади Тисменицької міської ради земельну ділянку, визначену умовами договору від 21.04.2008, вимоги якого обґрунтовані, зокрема, приписами ст. ст. 123, 124 Земельного кодексу України, ст. ст. 203, 207, 215, 216 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір у справі, місцевий господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження незаконності чи скасування рішення Тисменицької міської ради від 22.11.2007, яке було підставою для укладення договору оренди земельної ділянки, у зв'язку з чим, вказавши, що спірний договір містить всі істотні умови, дійшов висновку про відмову в позові.

Під час здійснення апеляційного провадження у справі, Прокуратурою Івано-Франківської області долучено до матеріалів справи копію ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/1788/15-к від 09.09.2015, якою було встановлено вину колишнього голови м. Тисмениця ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.

При розгляді зазначеної вище кримінального провадження, районним судом було встановлено, зокрема, що ОСОБА_6 свідомо не внісши на розгляд сесії міської ради рішення про передачу в оренду ВАТ "Концерн Галнафтогаз" земельної ділянки, підробив вказане рішення органу місцевого самоврядування та, продовжуючи свої протиправні дії, усвідомлюючи, що не володіє необхідним обсягом повноважень на укладення договору оренди, підписав та скріпив печаткою угоду і в подальшому передав земельну ділянку за актом приймання-передачі ВАТ "Концерн Галнафтогаз".

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суд про те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження незаконності чи скасування рішення Тисменицької міської ради від 22.11.2007, яке було підставою укладення договору оренди земельної ділянки, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції залишене без змін. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що надана прокурором ухвала Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/1788/15-к від 09.09.2015 не існувала як доказ у справі №909/696/15 на момент прийняття рішення судом першої інстанції, а отже зазначені в ній фактичні дані можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, однак не є підставою для скасування судового рішення за приписами ст. 104 ГПК України.

Втім, висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає передчасними, тобто, такими, що здійснені внаслідок порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі, при цьому рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні правової кваліфікації відносин сторін, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, та визначенні правових норм, які підлягають застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 42 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 також зазначено, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказаної позиції дотримується також Верховний суд України у своїй постанові від 20.05.2014 №64/366-10.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових актів, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів ґрунтуються виключно на тому, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження незаконності чи скасування рішення Тисменицької міської ради від 22.11.2007, яке було підставою для укладення договору оренди земельної ділянки.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що підставою позову є не обставини незаконності рішення органу місцевого самоврядування, а його відсутність (не прийняття) взагалі, внаслідок вчинення міським головою міста Тисмениця ОСОБА_6 кримінальних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, на що суди уваги не звернули, у зв'язку з чим такі доводи прокурора і міської ради залишились без спростування, а надані на підтвердження цих обставин докази залишились без будь-якої оцінки.

При цьому, посилання суду апеляційної інстанції на те, що ухвала Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/1788/15-к від 09.09.2015 може бути використана виключно як підстава для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є передчасним, адже на обставини відсутності рішення Тисменицької міської ради прокурор посилався в позові, отже ці обставини були відомі як прокурору, так і міськраді, втім доказі, які надані на їх підтвердження (інформація архівного відділу від 17.06.2015 №118/01-34 та лист міського голови від 12.06.2015 №165) судами не досліджувалися.

Наведене свідчить, що поза увагою судів залишилися питання, з якими пов'язується законність вирішення спору по суті.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарських судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України порушення судами процесуальних норм, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у справі, та не з'ясування обставин, від яких залежить законність рішення, є підставою для скасування оскаржуваних судових актів та скерування справи до суду першої інстанції для нового розгляду. При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі Господарського суду Івано-Франківської області № 909/696/15 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.08.2015 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Поляк