ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року Справа № 904/6001/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Борисенко А.О., довіреність № б/н від 04.03.2015 року; представник Кропов А.В., довіреність № б/н від 01.03.2016 року

від відповідача: представник Шуліка А.В., довіреність № б/н від 01.01.2016 року, представник Акулова Н.Г., довіреність № б/н від 01.01.2016 року, представник Кравченко Ю.В., довіреність № б/н від 01.01.2016 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі № 904/6001/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького", с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 200 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" про стягнення з останнього на свою користь заборгованості у сумі 200 000, 00 грн. (безпідставно отриманих грошових коштів).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі № 904/6001/15 (суддя Загинайко Т.В.) позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" 200 000, 00 грн.- грошових коштів та 4 000, 00 грн.- витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору від 28.04.2014 року № 2904/1, на який є посилання у платіжних дорученнях від 29.04.2014 року № 238, від 03.09.2014 року № 409 та від 02.10.2014 року № 638 та відповідно до яких позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у загальній сумі 200 000, 00 грн.; матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачем позивачу проекту вказаного договору, а надані відповідачем відомості з екрану електронної пошти також не можуть бути доказами, які б підтверджували укладення між позивачем та відповідачем договору № 2904/1. Оцінивши надані відповідачем докази виконання ним для позивача будівельних робіт (акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2014 року від 30.12.2014 року; копії акту звіряння та податкових накладних; листи Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів; лист Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства; пояснення Дяговця Л.В.), місцевий господарський суд дійшов висновку, що зазначені докази не є належними доказами виконання відповідачем для позивача відповідних робіт, оскільки акт звіряння за період 01.01.2014 року - 25.06.2015 року та податкові накладні не підтверджують факту виконання робіт; акт звіряння взаємних розрахунків не є первинним документом, який підтверджує проведення господарської операції, не містить посилань на номер та дату правочину, його оригінал відсутній, а податкові накладні виписані саме відповідачем; акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 30.12.2014 року та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2014 року за договором від 28.04.2014 року № 2904/1 не підписані позивачем, а тому не можуть свідчити про виконання для позивача зазначених в них робіт, як не підтверджують укладення між позивачем та відповідачем договору від 28.04.2014 року № 2904/1 та виконання відповідачем робіт за цим договором і надані відповідачем листи та пояснення. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем оплату за роботи у розмірі 200 000, 00 грн. було здійснено без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим вказана сума підлягає поверненню відповідачем позивачу як безпідставно набута.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати прийняте судом рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної оцінки доказам відповідача - договору № 2904/1 від 28.04.2014 року, акту звірки, податковим накладним, листам-поясненням Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства та Дніпропетровського управління водних ресурсів, які свідчать про настання договірних відносин між сторонами та виконання договору № 2904/1 від 28.04.2014 року. Відповідач посилається на ті обставини, що договір, на виконання якого позивач здійснив платежі у загальній сумі 200 000, 00 грн., був складений відповідачем та направлений факсограмою на адресу позивача, однак так і не підписаний позивачем, який ухиляється від його підписання. Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, відповідач вважає, що сторони вчиняли дії, які засвідчують їх волю до настання відповідних правових наслідків. Підтвердженням прийняття умов договору позивачем є платіжні доручення від 29.04.2014 року № 238, від 03.09.2014 року № 409 та від 02.10.2014 року № 638 на загальну суму 200 000, 00 грн., в яких призначенням платежу вказано, що оплата здійснюється за роботи згідно договору № 2904/1 від 28.04.2014 року, між сторонами було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків за договором за період з 01.01.2014 року по 25.06.2015 року. За доводами відповідача, укладення договору в спрощеній формі підтверджують первинні документи, які сторони складали при виконанні певних господарських операцій - здійснення оплат та підписання акту звірки взаєморозрахунків. На думку відповідача, здійснені позивачем платежі на виконання умов договору свідчать про прийняття позивачем відповідної пропозиції відповідача про укладення договору. Відповідач вважає, що судом також не взято до уваги, що представником позивача у судових засіданнях підтверджено відсутність інших укладених між сторонами договорів, отже, зазначені вище дії не свідчать про помилковість перерахування позивачем коштів на користь відповідача. Окрім того, за доводами відповідача, позивач не надав доказів, які б свідчили про помилку у програмному забезпеченні, яка б призвела до помилкового перерахування коштів. Письмові пояснення бухгалтера підприємства, надані позивачем, не можуть бути доказами помилковості перерахування коштів, оскільки, як вважає відповідач, позивач не надав доказів перерахування грошових коштів у зазначеному розмірі іншому підприємству, що підтверджувало б помилковість перерахування коштів відповідачу.

14.04.2016 року відповідачем, враховуючи вимоги ухвали апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року, подано до суду додаткові пояснення, згідно яких відповідач для підтвердження існування договірних відносин з позивачем посилається на ті обставини, що у відповідача є в наявності в електронній формі складений позивачем акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2014 року по 25.06.2015 року, який містить відбиток печатки позивача та підпис головного бухгалтера (електронний носій додано відповідачем до письмових пояснень), зазначений документ було надіслано саме на електронну поштову скриньку відповідача. На думку відповідача, існування цього документа підтверджує, що між позивачем та відповідачем дійсно відбувалось спілкування за допомогою електронного листування, однак яке позивач спростовує. Також, відповідач вважає, що існування зазначеного акту підтверджує, що позивач мав усі реквізити відповідача щодо його організаційно-правової форми, найменування, банківських реквізитів, електронної адреси тощо, і ці обставини, на думку відповідача, спростовують твердження позивача про помилковість перерахування спірної суми грошових коштів на рахунок відповідача. Щодо документів податкової звітності відповідач зазначає, що у випадку встановлення податковим органом розбіжності у звітності позивача та відповідача, про це відповідача було б повідомлено, витребувано пояснення та оштрафовано, у зв'язку з чим відповідач приходить до висновку, що позивач подав звіт з оформленою відповідачем податковою накладною та отримав податковий кредит. Щодо обставин зазначення в електронному листуванні як отримувача кореспонденції Концерн "Строитель" відповідач пояснює, що на початку 2014 року він мав на меті спільно з іншими юридичними особами створити господарське об'єднання - концерн "Строитель", проте таке господарське об'єднання не було створено у зв'язку з економічною кризою. Поштову скриньку Концерн "Строитель" було зареєстровано для листування між потенційними учасниками концерну, а потім вона використовувалась відповідачем для листування з замовниками будівельних робіт. Відповідач, як виконавець робіт, надсилав з цієї поштової скриньки всю необхідну інформацію та документацію на адресу електронної скриньки, наданої представником позивача. Належність електронної адреси, наданої позивачем, відповідач встановив тим, що після надсилання проекту договору та рахунку на аванс на рахунок відповідача позивачем було перераховано вказану суму грошових коштів - 100 000, 00 грн. Отже, відповідач вважає, що вся кореспонденція, яка надсилається на електронну адресу Концерн "Строитель", надходить працівникам відповідача.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що позивачем помилково було перераховано грошові кошти у сумі 200 000, 00 грн. на розрахунковий рахунок відповідача. У зв'язку з технічними неполадками у програмному забезпеченні позивача відповідно до спірних платіжних доручень позивач помилково перерахував грошові кошти відповідачу, зазначивши у призначенні платежу "за роботи згідно договору № 29/04/1 від 28.04.2014 року", оскільки такий договір між позивачем та відповідачем не укладався, будь-які роботи чи послуги відповідачем не виконувалися. За доводами позивача, відповідач не заперечує факт отримання цих грошових коштів від позивача, проте доказів, що могли б підтвердити існування господарських взаємовідносин між сторонами, відповідач не надав. Також, позивач не надавав жодних пропозицій чи замовлень відповідачу щодо виконання будь-яких послуг. Позивач посилається на ті обставини, що між сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, оскільки відповідний договір не укладався, усні перемовини між позивачем та відповідачем також не велися. Позивач стверджує, що відповідач направляв документи на невідомі позивачу електронні адреси, які не мають до позивача жодного відношення. На думку позивача, надані відповідачем листи Державного агентства водних ресурсів та Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства підтверджують лише наявність договірних відносин між останнім та відповідачем, а також здійснення відповідних ремонтних робіт відповідачем на підставі цих договірних відносин. Однак, позивач не вбачає зв'язку вказаних обставин зі спором у даній справі. За доводами позивача, надані відповідачем податкові накладні не підтверджують факту виконання робіт, так як складені самим відповідачем; до первинної документації, яка підтверджує виконання робіт, податкова накладна не відноситься. Не є, як вважає позивач, належним доказом виконання робіт і акт звіряння, оскільки акт не містить зазначення посадових осіб позивача, які підписали вказаний акт, тобто незрозуміло, ким цей акт підписаний; посадові особи позивача не погоджували та не підписували даний акт та він складений з порушенням законодавства; в акті відсутні посилання на реквізити будь-яких договорів. З огляду на вищенаведене, за доводами позивача, відсутні дії зі сторони позивача, що були спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Позивачем помилково були перераховані грошові кошти на розрахунковий рахунок відповідача, а відповідач безпідставно отримав грошові кошти та не повертає їх.

Відповідно до додаткових пояснень позивача, що надійшли до суду 14.04.2016 року, останній зазначає, що виписані відповідачем та подані ним податкові накладні не були включені до податкового кредиту позивачем; податковим органом було проведено документальну позапланову перевірку позивача, про що наявний відповідний акт перевірки, за результатами якої не виявлено порушень вимог податкового законодавства при нарахуванні податкового кредиту за нібито наданими послугами по неіснуючим взаємовідносинам з відповідачем. Також, позивач стверджує, що не має відношення до електронного листування, яке надане відповідачем до справи.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року розгляд апеляційної скарги у справі відкладено у судове засідання на 18.04.2016 року.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 18.04.2016 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги терміном на 15 днів та відкладено розгляд апеляційної скарги у справі на 18.05.2016 року.

У судовому засіданні 18.05.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідно до платіжних доручень від 29.04.2014 року № 238 на суму 100 000, 00 грн., від 03.09.2014 року № 409 на суму 50 000, 00 грн. та від 02.10.2014 року № 638 на суму 50 000, 00 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" грошові кошти у загальній сумі 200 000, 00 грн. з призначенням платежу "за роботи згідно договору № 2904/1 від 28.04.2014 року" (а.с. 10-11, т. 1).

Однак, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували укладення між позивачем та відповідачем договору від 28.04.2014 року № 2904/1, на який йде посилання у платіжних дорученнях від 29.04.2014 року № 238, від 03.09.2014 року № 409 та від 02.10.2014 року № 638.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини другої статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою статті 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами частини першої статті 181 Господарського кодексу України (в редакції станом на 28.04.2014 року) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч. 2 ст. 181 ГК України).

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (ч. 8 ст. 181 ГК України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

В матеріалах справи наявна копія договору № 2904/1 на виконання робіт по поточному ремонту магістрального трубопроводу МТ Миколаївської зрошувальної системи Новомосковського району Дніпропетровської області від 28.04.2014 року (а.с. 83-84, т. 1), за змістом якого договір укладено Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" (генпідрядник), та відповідно до умов якого замовник доручає та оплачує, а генпідрядник зобов'язується виконати поточний ремонт магістрального трубопроводу МТ Миколаївської зрошувальної системи Новомосковського району Дніпропетровської області; загальна сума договору складає 200 000, 00 грн.

Цей договір позивачем не підписаний, належних доказів звернення позивача до відповідача чи відповідача до позивача з пропозицією щодо укладення вказаного договору матеріали справи не містять.

Надане відповідачем листування електронною поштою (а.с. 161-164, т. 1) не є належним доказом направлення проекту вказаного договору відповідачем позивачу, оскільки не дозволяє достовірно встановити як відправників, так і отримувачів за листуванням, а також зміст документів, що надсилалися. Окрім того, вказане листування датоване червнем 2015 року, тоді як договір № 2904/1 датований квітнем 2014 року, спірні платіжні доручення - квітнем, вереснем та жовтнем 2014 року, складені відповідачем акт приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт (а.с. 113-121, т. 1) датовані груднем 2014 року, тобто раніше за часом, ніж електронне листування, на яке, як на доказ укладення договору № 2904/1 посилається відповідач, заперечуючи проти заявлених позивачем вимог.

Здійснення з поштової адреси відповідача певними особами електронної переписки з позивачем (як стверджує відповідач) в особі певних осіб щодо виконання робіт за відсутності доказів, що такі особи уповноважені представляти відповідача та позивача у відповідних відносинах в силу закону, на підставі установчих документів, довіреності або відповідно до умов договору, не може вважатися погодженням чи схваленням позивачем виконання робіт, укладення договору.

За вказаних обставин апеляційний господарський суд не вбачає підстав дійти висновку щодо укладення вказаного договору № 2904/1 від 28.04.2014 року між сторонами спору та досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору.

Підписання актів здачі-приймання виконаних робіт свідчить про укладення договору підряду у спрощений спосіб, і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань (оглядовий лист Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)").

Однак, апеляційний господарський суд не вбачає підстав дійти висновку щодо укладення договору підряду між сторонами спору і у простій письмовій формі у зв'язку з наступним.

В матеріалах справи наявні акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за грудень 2014 року на суму 217 774, 80 грн. (а.с. 113-121, т. 1), підписані з боку відповідача 30.12.2014 року.

Проте, вказані акт та довідка не підписані позивачем, матеріали справи не містять доказів надсилання вказаних акту та довідки на адресу позивача, як і будь-яких інших доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією їх підписати.

За відсутності доказів прийняття робіт позивачем за вказаними актом та довідкою відсутні підстави вважати укладення договору підряду між сторонами у спрощений спосіб, відповідно, і наявності у позивача обов'язку оплатити визначені актом роботи.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що спірні роботи виконувались відповідачем саме за завданням (замовленням) позивача.

За приписами частини другої статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наданий відповідачем акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2014 - 25.06.2015 року (а.с. 88, т. 1) не є таким належним доказом виникнення між позивачем та відповідачем на підставі договору № 2904/1 від 28.04.2014 року господарських відносин за відсутності жодних первинних документів, які б підтверджували виконання на користь позивача та прийняття позивачем робіт на зазначену суму чи виникнення боргу на зазначену суму.

Не містить вказаний акт звірки даних про те, за яким договором здійснена звірка розрахунків. Як зазначено вище, акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в від 30.12.2014 року та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за грудень 2014 року складені відповідачем на суму 217 774, 80 грн., тоді як акт звірки фіксує оплату у повному обсязі позивачем на користь відповідача 200 000, 00 грн. (без залишку боргу з боку позивача).

Акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом, який свідчить про виникнення зобов'язання та наявність заборгованості, а є бухгалтерським документом, який складається на підставі первинних документів, отже є фіксуючим інформативним документом, який не доводить факту будь-яких господарських операцій. Відтак, акт звірки взаєморозрахунків не може мати визначального значення при вирішенні спору у даній справі.

Окрім наведеного, матеріали справи містять копію вказаного акту, тоді як позивач заперечує факт його підписання зі свого боку уповноваженою на це особою. Вказаний акт не поданий відповідачем в оригіналі, а надана відповідачем електронна форма цього документу не свідчить про його підписання і відповідачем. До того ж за обсягом інформації, наведеної в акті звірки, електронна форма акту не відповідає наявній в матеріалах справи його копії.

В матеріалах справи наявна копія рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року у справі № 904/7518/15, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 11.11.2015 року (а.с. 74-78, т. 1), предметом судового розгляду якої були вимоги відповідача у даній справі до позивача у даній справі про визнання дійсним укладеного позивачем та відповідачем договору № 2904/1 від 28.04.2014 року. Суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції у справі № 904/7518/15 про відмову в задоволенні позовних вимог, зокрема, з тих підстав, що позивач по справі № 904/7518/15 обрав неналежний спосіб захисту прав та законних інтересів, однак при цьому суд дійшов висновку про відсутність доказів укладення позивачем з відповідачем договору підряду № 2904/1 від 28.04.2014 року.

Відносно надання відповідачем податкових накладних (а.с. 89-91, т. 1) в підтвердження наявності між сторонами договірних відносин, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України в редакції станом на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Отже, відповідачем самостійно складені та зареєстровані вказані накладні; відповідальність щодо достовірності заповнення даних у податкових накладних покладається на особу, яка її заповнила.

Окрім цього, суми, на які видані відповідачем податкові накладні позивачем не були включені до податкового кредиту, що підтверджується реєстром виданих та отриманих позивачем податкових накладних за квітень та жовтень 2014 року (а.с. 40-75, т. 2).

Не є належними доказами існування між сторонами у справі договірних відносин і надані відповідачем листи Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів та Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства (а.с. 92, 93, т. 1).

Відповідно до письмових пояснень Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства (а.с. 85-86. т. 2), наданих на вимогу апеляційного господарського суду (ухвала від 30.03.2016 року), Фрунзенське міжрайонне управління водного господарства підтверджує існування договірних відносин між ним та відповідачем - укладення та виконання ними договору № 1 від 15.08.2014 року на виконання робіт по поточному ремонту магістрального трубопроводу МТ Миколаївської зрошувальної системи Новомосковського району Дніпропетровської області, а також зазначає, що магістральний трубопровід Миколаївської зрошувальної системи Новомосковського району є державною власністю та перебуває на балансі управління відповідно до Закону України "Про управління об'єктами державної власності" (а.с. 109-110, т. 2).

Листи Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів № 2248/10-15 від 17.11.2015 року (а.с. 92, т. 1) та № 2429/10-15 від 09.12.2015 року (а.с. 110, т. 1) також не визначають іншого замовника будівельних робіт, ніж Дніпропетровське обласне управління водних ресурсів, Фрунзенське міжрайонне управління водного господарства, на користь якого виконувалися роботи з капітального ремонту магістрального трубопроводу, та іншого замовника будівельних робіт на виконання робіт поза межами об'єкту будівництва: капітальний ремонту магістрального трубопроводу МТ Миколаївської зрошувальної системи Новомосковського району Дніпропетровської області, тобто на виконання робіт на трубопроводі, які не ввійшли до складу вище значеного об'єкту будівництва. Посилання в листі Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів № 2429/10-15 від 09.12.2015 року на ті обставини, що за відсутності достатнього фінансування у балансоутримувача зрошувальних систем - Фрунзенського міжрайонного управління водного господарства виконання робіт (поточний ремонт трубопроводу) проведене за кошти інвесторів, матеріали балансоутримувача не може вважатись належним доказом підтвердження існування між позивачем та відповідачем договірних відносин (укладення договору № 2904/1 від 28.04.2014 року).

Також, письмові пояснення працівника відповідача Дяговець Л.В. (а.с. 122, т. 1) є внутрішнім документом відповідача, а тому не можуть достовірно підтверджувати обставини, викладені у поясненнях.

Окрім наведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 200 000, 00 грн. з посиланням у призначені платежу на договір № 2904/1 від 28.04.2014 року сам по собі за встановлених вище обставин щодо не укладення сторонами по справі цього договору не може бути доказом і погодження позивачем та відповідачем інших умов договору, які є необхідними для договору підряду в силу закону або включення яких до договору мало б відбутись на вимогу однієї з сторін, тобто істотних умов договору.

За приписами частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави") застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки відповідач набув спірні кошти у сумі 200 000, 00 грн. за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов'язання, внаслідок їх помилкового перерахування позивачем на рахунок відповідача, у відповідача відсутні правові підстави для утримання перерахованих позивачем грошових коштів у сумі 200 000, 00 грн., які підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Доказів повернення спірної суми коштів позивачу відповідач не надав.

За наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 200 000, 00 грн. заявлені правомірно та правомірно стягнуті з відповідача на користь позивача оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду.

За встановлених обставин справи, наведених положень законодавства, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи відповідача, наведені в обґрунтування вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд відхиляє у зв'язку з наведеним вище.

Встановлення обставин, якому підприємству мали бути перераховані спірні кошти позивачем, замість відповідача, наявності помилок у програмному забезпеченні позивача, не є необхідним для встановлення у даному випадку обставин їх правомірності/неправомірності утримання відповідачем.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплогазстрой" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі № 904/6001/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі № 904/6001/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 23.05.2016 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко