ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 925/1709/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Барицької Т.Л.,

Гольцової Л.А.

за участю представників:

ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

ОСОБА_6 - не з'явився,

ТОВ "Агровет Атлантик" - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016

та на рішення господарського суду Черкаської області від 26.11.2015

у справі № 925/1709/15

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_4

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_6,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровет Атлантик"

про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності на частку у статутному фонді

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Агровет Атлантик" у розмірі 10% статутного капіталу від 22.09.2015 укладеним між сторонами та визнання за позивачем права власності на 10% частки у статутному фонді ТОВ "Агровет Атлантик" у розмірі 300 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 10.11.2015 залучено до участі у справі ОСОБА_6 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Агровет Атлантик" у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 26.11.2015 (суддя Васянович А.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 (колегія суддів у складі: суддя Мартюк А.І. - головуючий, судді Шевченко Е.О., Коршун Н.М.), у задоволенні позову відмовлено. Приймаючи рішення, господарські суди виходили з того, що сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу частки, а тому даний договір є неукладеним.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016, рішення господарського суду Черкаської області від 26.11.2015, а справу направити на новий розгляд. В обґрунтування касаційної скарги скаржник стверджує, що господарськими судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги ст. 28 ГПК України, ст.ст. 15, 16, 148 ЦК України, ст.ст. 20, 187 ГК України. Так, на думку позивача, між сторонами виник спір про право набуття на відчуження корпоративних прав в порядку ст. 148 ЦК України, у зв'язку з чим господарськими судами безпідставно застосовано вимоги ст. 187 ГК України до правовідносин сторін.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 та рішення господарського суду Черкаської області від 26.11.2015 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Так, на думку відповідача, доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Господарські суди попередніх інстанцій, ґрунтуючись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності встановили наступне:

- 14.04.2006 рішенням засновників було створено ТОВ "Агровет Атлантик";

- згідно з п. 1.2. Статуту вказаної юридичної особи засновниками та учасниками товариства є ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_4;

- в серпні 2015 року відповідач звернувся до позивача з повідомленням від 13.08.2015 про продаж частки у статутному капіталі ТОВ "Агровет Атлантик", якою він володіє, на наступних умовах: покупець за відчуження частки ТОВ "Агровет Атлантик" сплачує продавцю грошову суму в розмірі 300 000,00 грн. в момент підписання договору купівлі-продажу частки; право власності на частку статутного капіталу товариства, що відчужується за даним договором переходить до покупця з моменту повної сплати вартості частки; разом з переходом права власності на зазначену частку в статутному капіталі до покупця переходять всі права та обов'язки, що належали продавцю, передбачені установчими документами товариства та чинним законодавством;

- позивач пропозицію отримав 03.09.2015 та направив відповідачу повідомлення-згоду від 09.09.2015 на купівлю частки статутного капіталу на наведених нижче умовах: продавець передає у власність покупця частину належної продавцю частки у статутному капіталі ТОВ "Агровет Атлантик" у розмірі 10% статутного капіталу, що еквівалентна 300 000,00 грн., а покупець зобов'язується прийняти та оплатити дану частку, сплативши продавцю грошову суму в розмірі 300 000,00 гри. в день підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частки; право власності на частку статутного капіталу товариства, що відчужується за договором купівлі-продажу частки, переходить до покупця з моменту підписання договору купівлі-продажу частки; разом з переходом права власності на зазначену частку в статутному капіталі до покупця переходять всі права та обов'язки, що належали продавцю, передбачені установчими документами товариства та чинним законодавством;

- для нотаріального посвідченням договору купівлі-продажу частки позивач просив відповідача з'явитися 26.09.2015 об 14 год. за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський, 42, БЦ "Преміум Індастрі", 2 поверх оф. 222;

- відповідач відмовився від вказаної пропозиції позивача про купівлю частки в статутному капіталі, в якій зазначив, що не погоджується з запропонованими позивачем умовами, та на даний момент не має наміру продавати свою частку в статутному фонді ТОВ "Агровет Атлантик".

Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності на частку у статутному фонді.

Переглядаючи в касаційному порядку прийняті господарськими судами рішення, Вищий господарський суд України дійшов наступних висновків:

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до ч. 1 ст. 646 ЦК відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано умовах є відмовою від одержання пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Якщо відповідь про прийняття пропозиції містить доповнення умов, що визначені у оферті, їх зміну чи обмеження їх дії, або коли у відповіді висловлене бажання, пропозиція щодо такого доповнення, зміни чи обмеження запропонованих умов, акцепт не можна вважати повним та безумовним.

Господарські суди врахували вказані вимоги закону і правомірно зазначили про те, що надаючи відповідь на пропозицію укласти договір купівлі-продажу частки позивач визначив інші умови договору купівлі-продажу, зокрема те, що право власності на частку переходить до покупця з моменту підписання договору купівлі-продажу частки, тоді як пропозиція відповідача містила умови переходу права власності на частку з моменту повної сплати вартості частки. Крім того, позивач в односторонньому порядку визначив форму вказаного договору - нотаріальне посвідчення, а також день та місце вчинення правочину.

Отже, господарські суди правомірно зазначили про те, що сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу частки, а тому даний договір є неукладеним. Крім того, як встановлено господарськими судами, на час розгляду справи відповідач взагалі не має наміру продавати свою частку в статутному фонді ТОВ "Агровет Атлантик".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Враховуючи, що укладання спірного договору не є обов'язковим для відповідача, і останній не має наміру укладати такий договір, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що під час представлення в господарському суді інтересів відповідача від його імені діяв адвокат на підставі ордера та договору про надання адвокатських послуг, чим було порушено ч. 5 ст. 28 ГПК України, згідно з якою громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю, відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на те, що ч. 7 ст. 28 ГПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором.

Ствердження скаржника про те, що господарські суди безпідставно застосували до даних правовідносин сторін ст. 187 ГК України щодо укладання господарських договорів за державним замовленням відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на те, що господарський суд апеляційної інстанції під час прийняття постанови керувався виключно вимогами ЦК України, тоді як господарський суд першої інстанції хоча і послався на вимоги ст. 187 ГК України, однак ця обставина не вплинула на правильність прийнятого господарським судом рішення в цілому.

Відповідно до ст. 1115 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Згідно з ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки господарських судів попередніх інстанцій ґрунтуються на доказах, наведених в оскаржуваних рішенні та постанові, і відповідають положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування прийнятої у справі постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 та рішення господарського суду Черкаської області від 26.11.2015 у справі № 925/1709/15 залишити без змін.

Головуючий суддя:В. Картере
Судді: Т. Барицька
Л. Гольцова