ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 травня 2016 р. Справа № 903/202/16

за позовом Підприємства Логос - Еко у формі ТзОВ, м.Луцьк

до Державного підприємства Передпускова дирекція шахти № 10 Нововолинська, Іваничівський р-н, с.Поромів

про стягнення 19 510, 79 грн. заборгованості

Суддя: Пахолюк В.А.

з участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 юрисконсульт, дов. № 1-36/1 від 19.05.2016 р.,

від відповідача: не прибув.

Суть спору:

Позивач - Підприємство Логос - Еко у формі ТзОВ, звернувшись з позовом до суду, просив стягнути з відповідача - Державного підприємства Передпускова дирекція шахти № 10 Нововолинська 21 172, 63 грн. заборгованості за відпущений товар (мастильні матеріали), в т.ч. 19 510, 79 грн. основного боргу та 283, 84 грн. 3% річних.

20.05.2016 р. позивач звернувся до суду із заявою про зменшення та уточнення розміру позовних вимог (вх..№ 01-54/4499/16) і просив стягнути з відповідача 19 510, 79 грн. основного боргу.

Зменшення розміру позовних вимог є процесуальним правом позивача, передбаченим ч. 4 ст. 22 ГПК України.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, судом приймається заява представника позивача, спір вирішується виходячи з нової ціни позову 19 510, 79 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що згідно усної домовленості підприємство «Логос-Еко» відпустило ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» товари (мастильні матеріали: Літол-24, ОСОБА_2 ИГП-38, ОСОБА_2 турбінна ТП-22с, ОСОБА_2 гідравлічна Titan Renolin, ОСОБА_2) по видаткових накладних № ЛЕ-0003139 від 28.08.2015 р. на суму 15 758, 29 грн., № ЛЕ-0003580 від 22.09.2015 р. на суму 3 752, 50 грн. за які, всупереч вимогам Цивільного кодексу України, відповідачем не було проведено оплату.

Термін виконання зобовязань по оплаті товару, отриманого за накладними не встановлений, тому з метою одержання оплати за товар позивач направив на адресу відповідача вимогу-претензію № 3-01/1 від 19.01.2016 р. з вимогою оплатити борг.

На думку позивача, відповідач наявність даного боргу не заперечує, що підтвердив підписанням акту звірки взаєморозрахунків від 17.11.2015 р.

Між тим, на дату подачі позову заборгованість не сплачена та становить 19 510, 79 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про уточнення та зменшення позовних вимог. На виконання вимог ухвали суду до матеріалів справи долучено належно завірені копії податкових накладних по даних господарських операціях

Відповідач у відзиві № 1.8/462 від 06.05.2016 р. (вх.. № 01-54/4160/16 від 10.05.2016 р.) позовні вимоги визнає в частині основного боргу в сумі 19 510, 79 грн. У клопотанні за вх.. № 01-54/4563/16 від 23.05.2016 р. просить судовий розгляд проводити без участі його представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши наявні матеріали по справі, судом встановлено наступне.

У відповідності до видаткових накладних № ЛЕ-0003139 від 28.08.2015 р. та № ЛЕ-0003580 від 22.09.2015 р. позивач Підприємство Логос - Еко у формі ТзОВ передав відповідачу - Державному підприємству Передпускова дирекція шахти № 10 Нововолинська товар (мастильні матеріали: Літол-24, ОСОБА_2 ИГП-38, ОСОБА_2 турбінна ТП-22с, ОСОБА_2 гідравлічна Titan Renolin, ОСОБА_2), загальною вартістю 19 510, 79 грн.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обовязки на підставі договору купівлі - продажу, укладеного шляхом підпису видаткових накладних № ЛЕ-0003139 від 28.08.2015 р. та № ЛЕ-0003580 від 22.09.2015 р., як це передбачено п.2 ст.639 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений строк оплати товару.

Слід врахувати, що підписання покупцем видаткових накладних, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідає вимогам ст.9 названого Закону і положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарського операції і встановлення договірних відносин, а відтак, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, строк виконання відповідного грошового зобовязання слід визначати за правилами, встановленими ч.1 ст.692 ЦК України.

Щодо застосування судами ч.1 ст.692 ЦК України до даних правовідносин підтверджено судовою практикою у постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 р. № 9/252-10.

Договірні зобовязання позивач виконав належним чином, що підтверджується підписом та печаткою про отримання товару відповідачем на вищезазначених накладних. Зауважень з боку відповідача щодо кількості та якості товару не поступало.

Позивачем направлялась на адресу відповідача вимога-претензія № 3-01/1 від 19.01.2016 р. з вимогою оплатити борг.

Підписанням акту звірки взаєморозрахунків від 17.11.2015 р. відповідач підтвердив наявність заборгованості в сумі 19 510, 79 грн. Вказаний борг визнається відповідачем і на даний час у поданих на адресу суду поясненнях.

Між тим, на дату подачі позову заборгованість не сплачена.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що основний борг відповідача перед позивачем становить 19 510, 79 грн., підтверджений матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Оскільки справу до розгляду в суді доведено з вини відповідача, то судовий збір в сумі 1 378, 00 грн. на підставі ст.49 Господарського процескального кодексу України слід покласти на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст.599, 612, 639, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 32, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

вирішив:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Державного підприємства Передпускова дирекція шахти № 10 Нововолинська (45311, Волинська область, Іваничівський р-н, с.Поромів, ) на користь

Підприємства Логос - Еко у формі ТзОВ (43020, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Звязківців, 3, ) 19 510, 79 грн. заборгованості та 1 378, 00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 25.05.2016 р.

Суддя В.А.Пахолюк