ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Справа № 914/574/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Костів Т.С.

Марко Р.І.

при секретарі Кришталь М.,

за участю представників:

від позивача - Якимів О. М.;

від відповідача - ОСОБА_3;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, б/н від 08.04.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 24.03.2016 року, суддя Цікало А.І.

у справі № 914/574/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Дрогобич, Львівська область

про: стягнення 25000,00 грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 24.03.2016 року в справі №914/574/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" 25000 грн. 00 коп. штрафу та 1378 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Судом першої інстанції позовні вимоги задоволені, оскільки відповідач не виконав умов мирової угоди у встановлений строк, а отже, відповідно до п. 5 мирової угоди, зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 25000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення господарського суду Львівської області від 24.03.2016 року в справі №914/574/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. При цьому відповідач вказує, що оплату по даній мировій угоді було здійснено 22.10.2015 року, у зв'язку з форс-мажорними обставинами, про які повідомлялось позивача. Представник позивача зазначає, що надсилав копії повісток по кримінальній справі, у зв'язку з проходженням якої було заблоковано банківські рахунки.

У відзиві на дану апеляційну скаргу, позивач заперечив проти її задоволення просив рішення господарського суду Львівської області від 24.03.2016 року в справі №914/574/16 залишити без змін з підстав того, що судом першої інстанції всебічно та в повному обсязі з'ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Крім того, зазначив, що відповідач мав можливість здійснити оплату в будь який інший спосіб, оскільки мировою угодою не конкретизувалось способу здійснення оплати - готівковий через касу підприємства чи безготівковий на банківський рахунок.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в свою чергу, заперечив доводи апелянта, просив рішення господарського суду Львівської області від 24.03.2016 року в справі №914/574/16 залишити без змін.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, ухвалою господарського суду Львівської області від 01.09.2015 р. у справі № 914/2164/15 затверджено мирову угоду, укладену 01.09.2015 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тропік" (копію ухвали долучено до матеріалів справи). Зазначена ухвала набрала законної сили. Ухвала про затвердження мирової угоди не містить всіх даних, зазначених у ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема у такій не зазначено дати набрання законної сили та строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, а отже така ухвала не має статусу виконавчого документу в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до умов мирової угоди, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тропік" та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 дійшли згоди про те, що сума грошових коштів що пі підлягає сплаті фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 Товариству з обмеженою відповідальністю "Тропік" становить 25000 грн. (п. 1). Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 під час підписання даної мирової угоди та винесення господарським судом Львівської області ухвали про затвердження даної мирової угоди зобов'язується сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" грошові кошти у розмірі 25000 грн., протягом 30 календарних днів, з дати підписання даної мирової угоди та винесення господарським судом Львівської області ухвали про затвердження даної мирової угоди (п. 2). Після підписання мирової угоди та затвердження цієї мирової угоди судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тропік" відмовляється від частини позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на суму 45649,28 грн. (п. 3).

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до п. 2 мирової угоди, відповідач, зобов'язаний був сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 25000 грн. до 01.10.2015 р. включно.

Порушуючи умови мирової угоди, відповідач здійснив оплату позивачу лише 22.10.2015 р., що підтверджується довідкою відділення № 5 ПАТ "Банк Восток" від 23.03.2016 р. вих. № В-005/105 (а.с. 22).

Відповідно до п. 5 мирової угоди, в разі не виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 умов даної мирової угоди він зобов'язаний сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" штраф у розмірі 25000 грн.

Статтею 78 ГПК України встановлено, що одним із засобів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка визначає їх права та обов'язки щодо предмету позову та затверджується ухвалою суду.

За своєю суттю мирова угода встановлює волевиявлення сторін, що спрямоване на вирішення спірних правовідносин між сторонами та припинення провадження у справі.

В силу статей 11, 202 Цивільного кодексу України, затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства має бути виконаний за правилами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 599, 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вірно встановив суд першої інстанції, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав умов мирової угоди у встановлений строк, а отже, відповідно до п. 5 мирової угоди, зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 25000 грн.

Щодо заперечень викладених в апеляційній скарзі, то такі на думку суду є безпідставними, оскільки відповідач не надав суду належних доказів того, що в нього були відсутні будь-які можливості провести оплату, заблоковані рахунки відповідача, не можуть бути форс-мажорною обставиною, яка б дозволяла відповідачу уникнути відповідальності за не виконання умов мирової угоди.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 24.03.2016 року в справі №914/574/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 25.05.2016 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Марко Р. І.

Суддя Костів Т. С.