РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа №910/5075/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "ОТІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛІФТПРОМ"

про стягнення 272 633,78 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Самойленко М.Л. (довіреність № 9 від 29.01.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ОТІС" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛІФТПРОМ" (відповідач) про стягнення 272 633,78 грн., з яких: 266030,40 грн. - сума авансу та 6603,38 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем взятого на себе зобов'язання щодо повернення суми авансу у розмірі 266030,40 грн. в строки визначені додатковою угодою №1 від 28.04.2015 до договору субпідряду № 7207 С від 15.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/5075/16, розгляд справи призначено на 14.04.2016.

11.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 розгляд справи №910/5075/16 відкладено на 12.05.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2016 надав суду довідку про заборгованість відповідача станом на 11.05.2016 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 12.05.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи надсилались на юридичну адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а відтак, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Ухвала суду від 23.03.2016 була повернута на адресу суду поштовим відділенням зв'язку "за закінченням встановленого стоку зберігання".

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Також, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 12.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.01.2015 між Приватним акціонерним товариством "ОТІС" (позивач, генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЛІФТПРОМ" (відповідач, субпідрядник) було укладено договір субпідряду № 7207 С на виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт ліфтового обладнання (далі - договір), відповідно до умов якого генпідрядник доручив, а субпідрядник прийняв на себе зобов'язання виконати монтажно-налагоджувальні роботи 12 (дванадцяти) ліфтів в житловому комплексі за адресою: пр-т М.Бажана та вул. Зарічній, що в Дарницькому районі м. Києва, за ціною визначеною у розділі 2 договору.

Згідно із п. 2.1. договору, загальна вартість робіт по договору з урахуванням ПДВ становить 665076,00 грн.

Пунктом 2.3. договору сторони передбачили, що в кінці кожного місяця по факту виконаних робіт відповідач повинен був надавати позивачу для підписання акти виконаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт (ф. КБ-2в, КБ-3).

Оплата за виконані субпідрядником роботи здійснюється на підставі підписаних акту КБ-2в та довідки типової форми КБ-3, на протязі п'яти днів, після надходження коштів від замовника (п. 2.6. договору).

Згідно із п. 3.2.1. договору, субпідрядник зобов'язаний якісно і в установлені терміни виконати передбачені роботи у відповідності до проектно-кошторисної і технічної документацій.

Відповідно до п. 2.4. договору, до початку робіт на протязі 3 діб після підписання договору генпідрядник перераховує на р/рахунок субпідрядника передоплату від загальної вартості робіт (авансування) в розмірі 40% за умови оплати авансового платежу замовником. Аванс закривається першими актами виконаних робіт.

01.04.2015 на виконання умов договору позивач перерахував відповідачу аванс в розмірі 40% від загальної вартості робіт у сумі 266030,40 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку №2019.

28.04.2015 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору субпідряду №7207 С від 15.01.2015, відповідно до якої позивач та відповідач дійшли згоди розірвати договір за згодою сторін.

Пунктом 2 додаткової угоди №1 від 28.04.2015 до договору субпідряду № 7207 С від 15.01.2015 передбачено, що субпідрядник зобов'язується повернути передоплату (авансування) у розмірі 40% від загальної вартості робіт в сумі 266030,40 грн. протягом п'яти днів після підписання даної додаткової угоди.

В пункті 3 додаткової угоди №1 від 28.04.2015 до договору субпідряду № 7207 С від 15.01.2015 сторони визначили вважати договір розірваним на наступний день, після отримання коштів генпідрядником.

Оскільки, відповідач в порушення умов додаткової угоди №1 від 28.04.2015 до договору субпідряду № 7207 С від 15.01.2015 не повернув позивачу коштів у розмірі 266030,40 грн., в строк визначений додатковою угодою, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 266030,40 грн. - суму авансу та 3% річних у розмірі 6603,38 грн., нарахованих за період з 04.05.2015 по 29.02.2016.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 838 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст. 854 ЦК України).

Як встановлено судом вище, між сторонами укладено договір субпідряду № 7207 С від 15.01.2015, на виконання умов якого 01.04.2015 позивач перерахував відповідачу аванс в розмірі 40% від загальної вартості робіт у сумі 266030,40 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку №2019.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У відповідності до додаткової угоди №1 до договору субпідряду № 7207 С від 15.01.2015 сторони вирішили розірвати договір та визначили, що відповідач зобов'язаний повернути передоплату у розмірі 266030,40 грн. протягом п'яти днів після підписання даної додаткової угоди.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов додаткової угоди №1 до договору субпідряду № 7207 С від 15.01.2015 та повернення позивачу суми у розмірі 266030,40 грн. в строки, визначені даною угодою.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 266030,40 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована. Доказів повернення позивачу суми попередньої оплати у розмірі 266030,40 грн. відповідачем не надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки, розмір невиконаного зобов'язання в частині повернення авансу у розмірі 266030,40 грн. підтверджується матеріалами справи, суд задовольняє позовні вимоги у цій частині.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Сторони укладаючи додаткову угоду №1 від 28.04.2015 до договору субпідряду №7207 С від 15.01.2015 погодили, що на відповідача покладається обов'язок повернути кошти у сумі 266030,40 грн. в строк протягом п'яти днів після підписання даної додаткової угоди. Тобто, згідно із умовами додаткової угоди у відповідача виникло грошове зобов'язання, у зв'язку із порушенням якого, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховані 3% річних.

Позивач здійснює нарахування 3% річних у період з 04.05.2015 по 29.02.2016.

Як встановлено судом вище, згідно із додатковою угодою №1 від 28.04.2015 до договору субпідряду № 7207 С від 15.01.2015 відповідач мав здійснити повернення попередньої оплати у сумі 266030,40 грн. протягом п'яти днів після підписання даної додаткової угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 264 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Додаткова угода №1 підписана сторонами 28.04.2015. Відтак, останній день строку припадає на 03.05.2015 (неділя), а тому днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 05.05.2015 (згідно із розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 1084-р "Про перенесення робочих днів у 2015 році").

Таким чином, нарахування 3% річних слід здійснювати з 06.05.2015. Здійснивши розрахунок 3% річних судом встановлено, що розмір 3% річних становить 6559,65 грн., а тому позовні вимоги у цій частині, суд задовольняє частково.

Підсумовуючи вищенаведене, суд задовольняє позов Приватного акціонерного товариства "ОТІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛІФТПРОМ" (відповідач) про стягнення 272 633,78 грн. частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЛІФТПРОМ" (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, будинок 24, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ОТІС" (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, 32, ) аванс у сумі 266030,40 грн., 3% річних у розмірі 6559,65 грн., судові витрати у розмірі 4088,85 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16.05.2016.

Суддя С.О. Турчин