ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р.Справа № 922/1677/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Новікова Н.А. , Байбак О.І.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Український ОСОБА_2" м. Донецьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт", м. Харків, 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство "РЕАЛ - КОМ", м. Харків
про стягнення грошових коштів у розмірі 2384455,28 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_3, дов. від 01.04.2016р.;

Представник відповідача - ОСОБА_4, дов. від 05.05.2015р.;

Третя особа - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Український ОСОБА_2" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" заборгованості за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014р. в сумі 2 384 455,28 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем як солідарного боржника грошових зобов'язань по сплаті суми кредиту за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014р., внаслідок чого станом на 13.03.2015р. виникла заборгованість в сумі 2 384 455,28 грн., що складається з поточної заборгованості по кредиту - 2 226 512,48 грн., поточної заборгованості за відсотками - 17 385,12 грн. та простроченої заборгованості за відсотками - 140 557,68 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.06.2015р. по справі №922/1677/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2015р., рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015р. у справі № 922/1677/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2015р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 224.09.2015р. та рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015р. у справі № 922/1677/15 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

24.12.2015р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області справу призначено для розгляду судді Аюповій Р.М.

Ухвалою господарського суду від 28.12.2015р. справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.01.2016р. о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду від 10.03.2016р. для розгляду справи призначено судову колегію.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.03.2016р., для розгляду справи № 922/1677/15 визначено персональний склад колегії суддів: головуючий суддя Аюпова Р.М., судді Байбак О.І., Новікова Н.А.

У судовому засіданні 11.05.2016р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.05.2016р. проти позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 11.05.2016р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_5 України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

15 серпня 2014 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Український бізнес банк" (ОСОБА_2) та 3-ою особою - Приватним підприємством "Реал-Ком" (Позичальник) було укладено кредитний договір №12-14-Хрк (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого ОСОБА_2 за наявності вільних грошових коштів, надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредиту у сумі 2 877 700,00 гри. (Два мільйони вісімсот сімдесят сім тисяч сімсот гривень 00 копійок) на поновлення оборотних коштів, розрахунки з постачальниками та підрядниками, придбання устаткування, оплату послуг, товарів, інших фінансово-господарських операцій та погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №2-14-Хрк від 24.01.2014 р. строком до 30 червня 2015 року зі сплатою 23,75 % річних.

У разі невиконання зобов'язань, відповідно до п.4.6 цього Договору, а саме невиконання зобовязання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобовязання щодо повного остаточного погашення кредиту до "30" червня 2015 року включно, Позичальник сплачує Банку проценти у розмірі 47,50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Пунктом 5.3. Кредитного договору передбачено, що ОСОБА_2 має право вимагати від Позичальника дострокового розірвання Кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойки та збитків.

15 серпня 2014 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання за Кредитним договором, між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Український бізнес банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Реал - Агроекспорт" (Поручитель) було укладено договір поруки №12-14-ХРК/ПОР 2, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався солідарно нести відповідальність перед Банком за виконання зобов'язань за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року, укладеного між ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" та ПП "РЕАЛ-КОМ" на суму 2877700,00 грн. зі сплатою 23,75% річних, з встановленим строком погашення до 30 червня 2015 року.

Відповідно до п.2.1 Договору поруки Поручитель зобовязується у разі невиконання або неналежного виконання Боржником своїх зобовязань перед Банком за Кредитним договором, в триденний термін з моменту отримання письмового повідомлення Банку про це погасити заборгованість Боржника по сумі платежів (сума кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій) і штрафних санкцій в разі їх застосування до Боржника.

У відповідності до розділу III Договору поруки, договір вступає у дію з моменту його підписання, а припиняється його дія у момент повного виконання ПП "РЕАП- КОМ" боргових зобов'язань перед Банком.

Згідно п. 4.1. Договору поруки у разі невиконання або неналежного виконання ПП "РЕАЛ-КОМ" зобов'язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники.

Зміни і доповнення умов цього договору можливі тільки по взаємному волевиявленню сторін та оформлюються додатковою угодою у письмовій формі (п.4.2. договору).

Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі належним чином, проте позивач зазначає, що Позичальником зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконані, внаслідок чого за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року, утворилась заборгованість, яка станом на 13 березня 2015 року складає 2384455,28 грн., з яких:

- поточна заборгованість по кредиту 2 226 512,48 грн.;

- поточна заборгованість за відсотками 17 385,12 грн.;

- прострочена заборгованість за відсотками 140 557,68 грн.

Як зазначає Позивач, станом на 13 березня 2015 року заборгованість за Кредитним договором Поручителем сплачена не була.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що подання позову про захист порушеного права є передчасним, оскільки позивачем не надано доказів надсилання ним як Кредитором вимоги до відповідача як Поручителя про погашення заборгованості за Кредитним договором, як це передбачено нормами ЦК України та умовами Договору поруки.

Повертаючи справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області Вищий господарський суд України у своїй постанові від 18.12.2015р. зазначив, що господарські суди попередніх інстанцій, обмежившись висновком про передчасність пред'явлення даного позову, залишили поза увагою обставини виконання зобов'язань за Кредитним договором, не з'ясували розміру заборгованості за Кредитним договором.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України).

Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі належним чином, проте Позичальник - Приватне підприємство "Реал-Ком" свого зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року, утворилась заборгованість, яка станом на 13 березня 2015 року складає 2384455,28 грн., з яких:

- поточна заборгованість по кредиту 2226512,48 грн.;

- поточна заборгованість за відсотками 17385,12 грн.;

- прострочена заборгованість за відсотками 140557,68 грн.

Пунктом 5.3. Кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойки та збитків у разі непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців. Про намір дострокового розірвати кредитний договір та/або вимогу достроково погасити суму кредиту, процентів, комісії, неустойок та збитків банк письмово повідомляє позичальника який зобовязаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 13.03.2015 року звернувся із позовом до Дзержинського районного суду м. Харків про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та Приватного підприємства РЕАЛ-КОМ заборгованості за кредитним договором № 12-14- Хрк від 15.08.2014 року у сумі 2384 455,28 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.05.2015р. позовні вимоги ПАТ "Український ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УкрБізнесБанк" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ПП "Реал-Ком" на користь позивача 2384455,28 грн. заборгованості за кредитним договором № 12-14- Хрк від 15.08.2014 року.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як свідчать матеріали справи, 15 серпня 2014 року, з метою забезпечення своєчасного та повного виконання за Кредитним договором, між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Український бізнес банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Реал - Агроекспорт" (Поручитель) було укладено договір поруки №12-14-ХРК/ПОР 2, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався солідарно нести відповідальність перед Банком за виконання зобов'язань за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року, укладеного між ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" та ПП "РЕАЛ-КОМ" на суму 2877700,00 грн. зі сплатою 23,75% річних, з встановленим строком погашення до 30 червня 2015 року.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Також позивач має право звернутися із позовом як до боржника так і до поручителя.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у Постановах від 17.09.2014 року у справі №6-170цс13 та справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року, згідно з якою словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців підряд від дня настання строку виконання основного зобовязання слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Тобто, в розумінні чинного законодавства звернення кредитора із відповідним позовом до поручителя слід вважати предявленням письмової вимоги до нього.

Таким чином, звернення позивача 23.03.2015року з позовом до господарського суду про стягнення із поручителя (боржника) заборгованості за кредитним договором № 12-14-Хрк від 15.08.2014 року у розмірі 2384455,28 грн. та 13.03.2015року із позовом до Дзержинського районного суду м. Харків про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та Приватного підприємства РЕАЛ-КОМ заборгованості за кредитним договором № 12-14- Хрк від 15.08.2014 року у сумі 2384455,28 грн. є предявленням вимоги до поручителя та боржника, як звернення із вимогою у відповідності до статті 554 ЦК України та пункту 5.3. кредитного договору та 2.1. договору поруки.

У звязку із чим судом встановлено, що позивач реалізував своє право на звернення із позовом до суду про виконання боржником зобовязань за кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року та договором поруки №12-14-ХРК/ПОР 2 від 15.08.2014 року, і з моменту предявлення даної вимоги до поручителя (23.03.2015 року), останній стає солідарним боржником щодо зобовязань за кредитним договором № 12-14-Хрк від 15.08.2014 року.

Відповідач доказів сплати боргу за кредитним договором у розмірі 2384455,28 грн. суду не надав, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі посилаючись на те що заборгованість є погашеною, та що для визнання боржника, таким, що прострочив виконання зобов'язання, необхідною умовою є надсилання кредитором вимоги. Невиконання боржником зобовязання після спливу триденного строку, встановленого пункті 2.1 договору поруки може свідчити про наявність між ними спору. Однак таких вимог матеріали справи не місять. На думку відповідача, якщо особа яка вважає, що її права порушені виконанням іншої особи своїх зобовязань, не зверталася з відповідною вимогою до іншої сторони, то у цьому разі немає підстав стверджувати про існування спору між сторонами, тобто факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів. У звязку із вищевикладеним та враховуючи те, що у правовідносинах між позивачем та відповідачем у справі № 922/1677/15 за договором поруки №12-14-ХРК/ПОРЗ від 15.08.2014 року на сьогоднішній день не має рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року та у звязку із державною реєстрацією припинення Приватного підприємства Реал-Ком, у зв'язку з визнанням його банкрутом, зобовязання за Кредитним договором №12-14-Хрк від 15.08.2014 року є припиненими, що є підставою для припинення Договору поруки №12-14-ХРК/ПОР 2 від 15.08.2014 року.

Колегія суддів критично оцінює заперечення відповідача, в зв'язку з чим зазначає наступне.

Відповідно пункту 2 статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде винесено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про припинення провадження у справі про банкрутство або ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 22 цього Закону.

У реєстрі вимог кредиторів повинні міститися відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобовязаннями, черговість задоволення кожної вимоги.

Ухвала є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

Ухвалою господарського суду Харківської області у справі № 922/4001/15 від 22.09.2015 року було визнано вимоги ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області розмірі 973465,56 грн. та включено до реєстру вимоги кредитора ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області у розмірі 684 760,25 грн. до третьої черги задоволення вимог кредиторів та 288 705,31 грн. (штрафні санкції та пеня) до шостої черги задоволення вимог кредиторів та ухвалою від 22.09.2015 року було затверджено реєстр вимог кредиторів приватного підприємства "Реал - Ком", з яких вимоги: ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області у розмірі 684760,25 грн. - третя черга задоволення вимог кредиторів та 288705,31 грн. (штрафні санкції та пеня) - шоста черга задоволення вимог кредиторів. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Ухвалою від 29.10.2015 року визнано вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Український бізнес банк" у розмірі 10241327,86 грн., як такі, що є не конкурсними та погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедури.

Відповідач вважає, що дані обставини свідчать про погашення кредиторських вимог та припинення договору поруки.

Колегія суддів вважає посилання відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Як вбачається із матеріалів ухвали господарського суду Харківської області у справі № 922/4001/15 від 22.09.2015 року, визнано вимоги: ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області на суму 973465,56 грн.; ТОВ "Агротемп" у розмірі 22726640,30 грн.; ПАТ "Український бізнес банк" у розмірі 10241327,86 грн.; ТОВ "Профагро" у розмірі 2450133,58 грн., ТОВ "Агрофірма"Басово" у розмірі 1034712,00 грн.; ТОВ "Проперті менеджмент Україна" у розмірі 146207,95 грн. - погашеними.

Ухвалою суду від 29.10.2015 року у справі № 922/4001/15 було затверджено ліквідаційний звіт та ліквідаційний баланс.

Ліквідовано юридичну особу Приватне підприємство "Реал-Ком".

29.10.2015 року було винесено ухвалу у справі № 922/4001/15 (залишеною без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України) про погашення вимог позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Український бізнес банк" у розмірі 10241327,86 грн.

Згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Також відповідно до статті 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи-боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника

Отже, оскільки у даній справі право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника (з даним позовом позивач звернувся до господарського суду 23.03.2015р., а боржника ліквідовано - 29.10.2015р.), то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 25.11.2015 року справі № 6-172цс15.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене та вказівки постанови Вищого господарського суду України від 08.12.2015 року у справі № 922/1677/15, які у відповідності до статті 111-12 ГПК України є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Український ОСОБА_2" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрбізнесбанк" ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 12-14-Хрк від 15.08.2014 року у розмірі 2384455,28 грн. є обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи, та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 ГПК України, відповідно до яких судовий збір при задоволенні позовних вимог покладається на відповідача у розмірі 47689,11 грн. та стягується на користь Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 2, 12, 22, 27, 32, 33, 35, 43, 44, 49, 65, 82-85, 115 ГПК України, колегія суддів одностайно, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 192а, 4 поверх, кімната 10В, ) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Український ОСОБА_2" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрбізнесбанк" ОСОБА_7 (юридична адреса: 83001, м. Донецьк, вул. Артема, 125; поштова адреса: 01054, м. Київ, вул. О. Гончара, 26, ) - заборгованість за кредитним договором № 12-14-Хрк від 15.08.2014 року у розмірі 2384455,28 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 192а, 4 поверх, кімната 10В, ) на користь Держбюджету України одержувач коштів - УДКС у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, № рахунку 3003, , код платника 22030001, символ звітності банку 101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) - судові витрати у розмірі 47689,11 грн.

Накази видати після набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.05.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_5 ОСОБА_8 ОСОБА_9

справа № 922/1677/15