УХВАЛА

16.05.2016Справа № 910/29191/15

За скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс»
на діївідділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві при виконанні наказу
у справі №910/29191/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сіріус Екстружен»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс»
простягнення 50580,68 грн.
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від скаржника: не з'явилися;

від стягувача: не з'явилися;

від ВДВС: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіріус Екстружен" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВР-ПЛЮС" 50580,68 грн. заборгованості за поставлений товар згідно з Договором поставки плівки багатошарової пакувальної №121233 від 19.12.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 у справі №910/29191/15 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВР-ПЛЮС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Екстружен" 6271 грн. 84 коп. пені, 840 грн. 96 коп. 3% річних, 13340 грн. 48 коп. інфляційних втрат та 1218 грн. 00 коп. судового збору; припинено провадження у справі №910/29191/15 в частині стягнення основного боргу в сумі 30127,40 грн.

На виконання зазначеного рішення 01.02.2016 Господарським судом міста Києва видано наказ.

15.04.2016 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс» до суду надійшла скарга на дії відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві при виконанні наказу у справі №910/29191/15, згідно з якою заявник просить суд:

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2016 щодо боржника ТОВ «Тавр-плюс» та направити відповідну справу до Державної виконавчої служи Артемівського районного управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.04.2016 вказану скаргу передано на розгляд судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 прийнято до провадження скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс» та призначено до розгляду на 16.05.2016.

Заявник в судове засідання 16.05.2016 не з'явився, втім через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю забезпечити участь представника.

Представники стягувача та ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві в засідання господарського суду також не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Розглянувши в судовому засіданні 16.05.2016 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс» про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на безпідставність та необґрунтованість.

Крім того, відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс» на дії відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві при виконанні наказу у справі №910/29191/15, суд встановив наступне.

15.03.2016 старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Полісмаком О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №50469525) з виконання наказу №910/29191/15 виданого 01.02.2016 Господарським судом міста Києва.

Звертаючись до суду з даною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс» зазначає, що державний виконавець відкрив виконавче провадження з порушенням місця виконання рішення суду, оскільки боржник фактично знаходиться в місті Артемівськ по вулиці Алебастрова, будинок 1.

Відповідно до статей 124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 5 Закону №606-XIV визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Разом з тим, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону №606-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Статтею 20 Закону №606-XIV визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Частиною 3 цієї статті встановлено право державного виконавця провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. При цьому, у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу (ч. 5 ст. 20 Закону №606-XIV).

В силу статті 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 89 Цивільного кодексу України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс» є: м. Київ, проспект Перемоги, будинок 50, офіс 457/3 (Шевченківський район).

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що фактичним місцем ведення діяльності чи розташування офісу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс» є м. Артемівськ, вул. Алебастрова, буд. 1, заявником не надано, а тому відсутні підстави вважати, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження не за місцем виконання рішення, як і відсутні підстави для направлення виконавчого провадження до іншого відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції.

Посилання заявника на положення ч. 2 статті 20 Закону №606-XIV також не заслуговують на увагу, оскільки дана норма стосується виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, в той час як рішенням у даній справі з боржника стягнуто суму заборгованості.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на вищевикладене, суд вважає доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс», викладені у скарзі на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, необґрунтованими та неправомірними, а тому скаргу відхиляє.

Керуючись ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тавр-плюс» на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві - відхилити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя О.А. Грєхова