ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Справа № 923/1367/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого : Кравчука Г.А.,

суддів: Коробенка Г.П., Полянського А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги колективного сільськогосподарського підприємства "Херсонбекон", комунального підприємства "Три кринички"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2015
у справі Господарського суду№ 923/1367/15 Херсонської області
за позовомколективного сільськогосподарського підприємства "Херсонбекон"
докомунального підприємства "Три кринички"
простягнення 47 078,56 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Білецький Б.А., директор;
відповідача: не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року колективне сільськогосподарське підприємство "Херсонбекон" (далі - Підприємство "Херсонбекон") звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою, у якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.09.2015 (а.с. 89-90), просило стягнути на його користь з комунального підприємства "Три кринички" (далі - Підприємство "Три кринички") 47 078,56 грн. заборгованості, яка складається з 3 % річних у розмірі 14 809,97 грн. та інфляційних втрат у розмірі 32 268,59 грн.

Позовні вимоги Підприємство "Херсонбекон", посилаючись на норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обґрунтовувало неналежним виконанням Підприємством "Три кринички" грошового зобов'язання з оплати вартості виконаних робіт за договором про сумісну діяльність № 14 від 04.01.2008, що встановлено судовими рішеннями у справі № 5024/1066/2012, у зв'язку із чим за період з 18.09.2009 по дату фактичної сплати заборгованості підлягають застосуванню наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 06.10.2015 (суддя Гридасов Ю.В.) в позові відмовлено.

Вказане рішення мотивовано пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем у справі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 (колегія суддів: Гладишева Т.Я., Ліпчанська Н.В., Савицький Я.Ф.) рішення Господарського суду Херсонської області від 06.10.2015 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства "Три кринички" на користь Підприємства "Херсонбекон" 3 % річних у розмірі 6 126,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 13 025,58 грн. та судові витрати, з яких, зокрема 2 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В частині задоволення позовних вимог вказану постанову прийнято з мотивів, викладених Підприємством "Херсонбекон" у позовній заяві. За висновками суду апеляційної інстанції позивачем у справі пропущено строк позовної давності лише щодо частини позовних вимог. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду. Заявлені до стягнення витрати на послуги адвоката зменшено судом апеляційної інстанції у зв'язку із їх неспіврозмірністю ціні позову та складності справи. У відшкодуванні транспортних витрат на представництво у суді апеляційної інстанції відмовлено з підстав того, що явка представників сторін не визнавалась судом апеляційної інстанції обов'язковою.

Підприємство "Три кринички" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 та залишити в силі рішення Господарського суду Херсонської області від 06.10.2015. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство "Три кринички" обґрунтовує посиланнями на обставини справи, приписи ст. 264 ЦК України, ст. ст. 45, 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та окремі роз'яснення пленуму Вищого господарського суду України.

Підприємство "Херсонбекон" також звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить змінити постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 в частині відмови у задоволені позовних вимог та прийнявши в цій частині рішення про їх задоволення у повному обсязі. Просить суд касаційної інстанції додатково стягнути з Підприємства "Три кринички" 1 680,00 грн. витрат на послуги адвоката в касаційному провадженні. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство "Херсонбекон" обґрунтовує посиланнями на обставини справи, приписи ст. 16, 264, 625, ЦК України та окремі роз'яснення пленуму Вищого господарського суду України.

Сторони не скористались правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзиви на касаційні скарги до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги Підприємства "Три кринички" та Підприємства "Херсонбекон" не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено, що:

- рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.09.2012 у справі № 5024/1066/2012 позов Підприємства "Херсонбекон" до Підприємства "Три кринички" про стягнення 100 575,16 грн. основної заборгованості за договором про сумісну діяльність № 14 від 04.01.2008 задоволено. Стягнуто з Підприємства "Три кринички" на користь Підприємства "Херсонбекон" 100 575,16 грн. основної заборгованості та 2 011,50 грн. судових витрат;

- при цьому, Господарським судом Херсонської області у справі № 5024/1066/2012 Підприємству "Херсонбекон" відмовлено у задоволенні письмової заяви від 17.09.2012 про збільшення позовних вимог, за якою поряд з сумою основного боргу воно просило стягнути з Підприємства "Три кринички" 3 % річних у розмірі 10 759,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 19 411,00 грн., оскільки при подачі позову 3 % річних та інфляційні втрати не було заявлено до стягнення, а подана заява за своєю правовою сутністю фактично є заявою не про збільшення розміру позовних вимог, а заявою про одночасну зміну предмета і підстав позову, що положеннями ч. 4 cт. 22 ГПК України не передбачено. Крім того, зазначену заяву було подано Підприємством "Херсонбекон" після початку розгляду господарським судом справи по суті;

- 06.06.2013 на виконання вказаного рішення суду Господарським судом Херсонської області було видано відповідний наказ;

- однак, фактичне погашення основної заборгованості, стягнутої за рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.09.2012 у справі № 5024/1066/2012, Підприємство "Три кринички" здійснило трьома платежами, перерахувавши Підприємству "Херсонбекон" на розрахунковий рахунок № 2415 в ХФ ПАТ КБ "Приватбанк": 31.01.2014 - 3 000,00 грн.; 03.03.2014 - 3 000,00 грн.; 26.08.2014 - 94 575,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку № 2415, з призначенням платежу: "згідно наказу Господарського суду № 5024/1066/2012 від 06.06.2013";

- з огляду на неналежне виконання Підприємством "Три кринички" своїх грошових зобов'язань, Підприємство "Херсонбекон" просить стягнути з нього на свою користь інфляційні втрати та 3 % річних, розраховані за період з 18.09.2009 по дату фактичної сплати заборгованості.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

В силу положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України оскільки, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Законодавство не обмежує можливість позивача захистити своє право на грошову компенсацію в окремому судовому провадженні після винесення судового рішення про стягнення основної суми боргу.

Оскільки заборгованість, яку було стягнуто за рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.09.2012 у справі № 5024/1066/2012 є грошовим зобов'язанням за договором, то на неї в силу статті 625 ЦК України можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати, після винесення рішення суду.

Колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що рішення суду про стягнення заборгованості саме по собі не породжує цивільні права та обов'язки, та є засобом примусового виконання існуючого у відповідача обов'язку, що виник з договору, відтак, ухвалення Господарським судом Херсонської області 21.09.2012 рішення у справі № 5024/1066/2012 та його примусове виконання жодним чином не змінює строків виконання грошових зобов'язань, встановлених у договорі, та критерії визнання таких зобов'язань належним чином виконаними.

Кошти боржник має сплатити за час прострочення по день надходження коштів на рахунок кредитора, оскільки саме в цей день припинилось порушення майнових прав та інтересів кредитора, а боржник є таким, що виконав грошові зобов'язання за договором належним чином, і це зобов'язання відповідно до ст. 599 ЦК України припинилося внаслідок його виконання.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 04.07.2011 у справі № 13/210/10.

З огляду на наведене висновки судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості позовних вимог Підприємства "Херсонбекон" колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірними. Разом із тим, у відзиві на позовну заяву (а.с. 32-35) відповідачем у справі було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності за даними вимогами Підприємства "Херсонбекон" і суди попередніх інстанцій дійшли протилежних висновків щодо наявності підстав для відмови в позові за наслідками спливу позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача з позовною заявою у справі № 923/1367/15 - 03.08.2015 (відповідно до штемпеля підприємства зв'язку на поштовому конверті), трирічний строк позовної давності щодо стягнення сум інфляційних та 3 % річних сплинув.

Між тим, з таким висновком цілком обґрунтовано не погодився господарський суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу приписів статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За приписами частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 ЦК України).

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Положеннями статті 264 ЦК України визначено випадки переривання строків позовної давності, відповідно до якої, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. У разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції строк позовної давності за майновими вимогами Підприємства "Херсонбекон" переривався наступними обставинами:

- зверненням Підприємства "Херсонбекон" до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення суми основної заборгованості за договором про сумісну діяльність № 14 від 04.01.2008. Так, позовна заява від 16.07.2012 у справі № 5024/1066/2012 отримана Господарським судом Херсонської області 18.07.2012;

- поетапною сплатою Підприємством "Три кринички" суми основного боргу 31.01.2014 на суму 3 000,00 грн., 03.03.2014 на суму 3 000,00 грн. та 26.08.2014 на суму 94 575,00 грн.

В контексті наведеного вище правового обґрунтування по суті позовних вимог Підприємства "Херсонбекон" колегія суддів касаційної інстанції вважає вірною позицію суду апеляційної інстанції про те, що у випадку триваючого у часі невиконання грошового зобов'язання, застосування відповідальності, передбаченою статтею 625 ЦК України, загальний 3-річний строк позовної давності застосовується судом по відношенню до попереднього періоду нарахування і захист порушеного права позивача можливий до моменту його фактичного виконання тільки в період останніх 3-х років.

За таких обставин справи, враховуючи дату звернення Підприємства "Херсонбекон" до суду з даним позовом - 03.08.2015 (відповідно до штемпеля підприємства зв'язку на поштовому конверті), строк позовної давності за період з моменту виникнення права вимоги по 03.08.2012 є таким, що сплинув і враховуючи заявлення відповідачем про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позовні вимоги в цій частині правомірно відхилені судами попередніх інстанцій.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 03.08.2012 по момент фактичної сплати заборгованості заявлено в межах строку позовної давності, про що вірно зазначено судом апеляційної інстанції.

Проведений судом апеляційної інстанції перерахунок розміру інфляційних втрат та 3 % річних за вказаний період перевірено та визнано арифметично вірним, а тому колегія суддів Вищого господарського суду України вважає стягнення судом апеляційної інстанції з Підприємства "Три кринички" на користь Підприємства "Херсонбекон" 3 % річних у розмірі 6 126,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13 025,58 грн. правомірним та обґрунтованим.

Доводи Підприємства "Херсонбекон" та Підприємства "Три кринички", викладені у їх касаційних скаргах, наведених висновків не спростовують та не впливають на них.

Як з'ясовано судом касаційної інстанції, посилання скаржників на неправильний обрахунок судом апеляційної інстанції строку позовної давності за позовними вимогами у даній справі не знайшли свого підтвердження, у зв'язку із чим відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне окремо відзначити, що окремі посилання Підприємства "Херсонбекон", у тому числі щодо значення в обрахуванні строків позовної давності заяви про збільшення позовних вимог від 17.09.2012, поданої у справі № 5024/1066/2012 Господарського суду Херсонської області, ставлять під сумнів надану їй правову оцінку судом у вказаній справі та зводяться до вільного тлумачення правових норм, у зв'язку із чим відхиляються колегією суддів касаційної інстанції як неправомірні.

Підприємство "Херсонбекон" у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення вимог про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката у сумі 2 000,00 грн. у зв'язку з їх зменшенням за ініціативою суду.

Так, Підприємство "Херсонбекон" просило також стягнути з Підприємства "Три кринички" понесені ним витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 8 300,00 грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Господарським судом апеляційної інстанції з'ясовано, що заявлена до стягнення сума витрат на послуги адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується: договорами про надання послуг адвоката № 2/15 від 20.07.2015 та № 2/15Д від 01.10.2015; актами виконаних робіт від 08.09.2015, від 28.09.2015, від 06.10.2015 та від 25.11.2015; видатковими касовими ордерами від 08.09.2015, від 08.09.2015, від 06.10.2015, від 10.09.2015, а також особистою участю адвокатів у судових засіданнях по даній справі.

Разом з тим, врахувавши ціну позову у даній справі, гіпотетичний час на підготовку матеріалів до судового слухання, невисоку складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі № 923/1367/15, юридичну та арифметичну необґрунтованість наданого розрахунку позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо їх неспіврозмірності із заявленою сумою витрат на послуги адвоката у розмірі 8 300,00 грн. та, визнавши цю суму істотно завищеною, зменшив її до розміру у 2 000,00 грн.

Пунктом 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.02.2002 № 01-8/155 "Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів та внесення змін та доповнень до деяких інформаційних листів" роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням матеріалів конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Приймаючи до уваги наведені роз'яснення, враховуючи обґрунтованість мотивів зменшення розміру витрат на послуги адвоката колегія суддів касаційної інстанції вважає такі дії суду апеляційної інстанції правомірними.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг Підприємства "Три кринички" та Підприємства "Херсонбекон" не спростовують висновків господарського суду апеляційної інстанцій та не впливають на них, у зв'язку з чим підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Враховуючи результати перегляду справи в касаційному порядку, відповідні судові витрати, у тому числі витрати на оплату послуг адвоката, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги колективного сільськогосподарського підприємства "Херсонбекон" та комунального підприємства "Три кринички" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 у справі № 923/1367/15 Господарського суду Херсонської області - без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Суддя Г.П. Коробенко

Суддя А.Г. Полянський