ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р.Справа № 922/1250/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Водомер", м. Харків
про тлумачення умов договору
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позива - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Водомер", про розтлумачення п. 4.5 Договору № 45/15-1СА від 30 травня 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водомер", визначивши, що "датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції".

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між позивачем та відповідачем виник спір у зв'язку з різним тлумачення пункту 4.5 договору поставки № 45/15-1СА від 30 березня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 квітня 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1250/16 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 16 травня 2016 року.

04 травня 2016 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 14613 від 04 травня 2016 року), дане клопотання судом долучено до матеріалів справи. В обґрунтування вказаного клопотання представник позивача посилається на той факт, що на території Луганської та Донецької області проводиться антитерористична операція, а фактичним місцезнаходженням підприємства-позивача є м. Свердловськ (територія непідконтрольна українській владі) та для виїзду з якої потрібна спеціальна перепустка, яка на даний час в представників позивача відсутня. Крім того представник позивача вказує на той факт, що 27 листопада 2014 року УДППЗ "Укрпошта" припинило поштові відправлення до/з м. Свердловськ, в зв'язку з чим позивач позбавлений можливості надати до суду витребувані документи та направити представника позивача в призначене судове засідання 16 травня 2016 року.

В призначене судове засідання 16 травня 2016 року представники сторін не з'явилися, витребувані судом документи не надали, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення та клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи (арк. спр. 21, 22, 23-24).

Суд, розглянувши клопотання представника позивача (вх. № 14613 від 04 травня 2016 року) про відкладення розгляду справи, зазначає наступне.

Вищій господарський суд України у Постанові № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського кодексу України судами першої інстанції" Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року (п. 3.9.2 постанови) розяснив господарським судам, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Як вбачається з ухвали господарського суду Харківської області про порушення провадження у справі № 922/1250/16 від 20 квітня 20165 року, позивач був попереджений про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представника у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів; ухвала суду була одержана позивачем 26 квітня 2016 року і за цей час (до дати судового засідання 16 травня 2016 року) позивач мав можливість надати суду докази на обґрунтування своєї позиції.

Крім того, посилання представника позивача на те, що позивач позбавлений можливості подати до суду витребувані судом документи, та направити свого уповноваженого представника в призначене судове засідання, спростовується самим клопотанням про відкладення розгляду справи (вх. № 14613 від 04 травня 2016 року), яке було подано особисто представником позивача ОСОБА_1 (повноваження якої підтверджується довіреністю № СА65/15 від 30 грудня 2015 року) 04 травня 2016 року через канцелярію господарського суду Харківської області.

Враховуючи вище викладене в сукупності, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи (вх. № 14613 від 04 травня 2016 року).

Судом перевірено адресу відповідача: згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - 61046, Харківська область, місто Харків, Фрунзенський район, вулиця Багратіона, будинок 6, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - позовна заява із додатками. Відповідно до вимог частини 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що учасники судового процесу повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але позивач та відповідач не з'явилися у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача та відповідача про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявна в матеріалах справи ухвала суду про порушення провадження у справі свідчить, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30 березня 2015 року між позивачем (покупцем) та відповідачем (постачальник) було укладено договір поставки № 45/15-1СА за умовами п. 1.1 та 1.2 якого, в порядку та на умовах передбачених даним договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (продукцію), в асортименті, кількості, в строки, по ціні і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності з умовами даного договору.

Поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, по цінам, якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в Специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь яку кількість продукції, однорідній по своїм якісним показникам, яка супроводжуються одним документом про якість і/або одним товаросупровідним документом. Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При постачанні автомобільним транспортом датою поставки вважається дата вказана представником покупця на видатковій накладній. При постачанні залізничним транспортом датою поставки вважається дата вказана в залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (погоджене місце призначення постачання) (п. п. 4.1, 4.5 договору).

Розрахунок за поставлену постачальником продукцію по даному договору здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 60 (шістдесятий) календарних днів з дати постачання відповідної продукції, якщо інший строк та порядок оплати не оговорено сторонами в Специфікаціях до даного договору (п. 5.3 договору).

Позивач вважає, що строк розрахунку за отриману продукцію не пов'язаний з датою оформлення видаткової накладної, а пов'язаний з датою, вказаною особисто представником покупця, на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником про прийняття продукції в момент передачі продукції. Дані обставини й стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до відповідача про розтлумачення п. 4.5 договору поставки № 45/15-1СА від 30 березня 2015 року.

Надаючи правову кваліфікацію спору у даній справі, з врахуванням встановлених обставин та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 Цивільного кодексу України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 213 Цивільного кодексу України визначено "тлумачення змісту правочину". Відповідно ч. 2 та 3 даної статті на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Правочин - це дія особи, яка відображає внутрішню волю останньої. Якщо волевиявлення виражене нечітко, можливе різне тлумачення волі сторін правочину, виникає необхідність у встановленні особливих правил тлумачення волі сторони правочину.

Згідно п. 4.5 договору, датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Враховуючи те, що диспозиція ст. 213 ЦК України передбачає можливість тлумачення змісту договору у разі не чіткого вираження волевиявлення у договорі, а в п. 4.5 договору чітко виражає волевиявлення сторін - дата поставки це дата вказана представником покупця на товаросупроводжувальних документах, тобто є чітко вираженою, суд вважає позовні вимоги про тлумачення змісту. 4.5 договору безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що питання обрахунку строків з настанням яких у покупця виникає зобов'язання щодо оплати отриманої продукції, а також застосування норм щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) повинно з'ясовуватись у спорі про стягнення грошових коштів (суми, боргу, пені, штрафу, тощо) та не входить до предмету тлумачення умов пункту договору. Заявлений позов про тлумачення пункту 4.5 договору є наслідком хибного тлумачення позивчем ст. 213 ЦК України відповідно до якої, як зазначено вище в даному рішенні суду, тлумаченню підлягає саме зміст правочину, а не виконання умов договору та обрахунок строків виникнення зобов'язання і, відповідно, прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду даної справи суд покладає на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до ст. ст. 3, 6, 213, 509, 626, 627, 628, 629 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 18.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/1250/16