КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа№ 925/1949/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача в приміщенні Господарського суду Харківської області : Лахно О.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Юрченко Т.Л. - за належним чином оформленою довіреністю;

Ігнатенко В.М. - за належним чином оформленою довіреністю;

Школьна І.П. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т"

на рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2016 року у справі № 925/1949/15 (суддя Пащенко А.Д.)

за позовом Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т."

про стягнення 482229,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС", звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т." про стягнення 482229,60 грн.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.02.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т." на користь Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" - 286392,00 грн., 857,70 грн. витрат, пов'язаних з розглядом справи, у решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2016 року у справі № 925/1949/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т." про стягнення суми попередньої оплати 286392,94 грн. відмовити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що апелянт не згодний з ухваленим рішенням, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права.

Скаржник зазначає , що строком поставки товару відповідно до п.3.2. Договору є 23.10.2014 року На вказану дату розмір передплати становив 286392,00 грн. Таким чином з 24.10.2014 року заборгованість у розмірі 286392,00 грн. є грошовим еквівалентом вираження зобов'язання по Договору поставки № 2309КІ від 23.09.2014 року.

Апелянт зазначає, що він здійснив поставку соняшника «Мегасан», «Орфей» та «НС 60.54» на суму 210000,00 грн. Поставка здійснювалася зі складу СТОВ «Канівці», де зазначений товар перебував на відповідальному зберіганні. Вивіз товару був здійснений на автотранспорті з номерними знаками СА 11-28 АТ, який був найняти для перевезення Позивачем. З боку Позивача товар був отриманий представником підприємства за довіреністю №737 від 10.10.2013 року посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. ОСОБА_7. За видатковою накладною № ТО-0000007 від 23.04.2015 року здійснив поставку кукурудзи посівної на суму 275050,00 грн. Загальна заборгованість УАСП ТОВ «КАІС» перед ТОВ «К.І.Т.» становить 485050,00 грн. Поставка товару була проведена на складі елеватора ДП «Златодар» Черкаської області. З боку Позивача товар був отриманий представником підприємства за довіреністю №737 від 10.10.2013 року посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. ОСОБА_7.

Також, апелянт вважає, що станом на 24.04.2015 року заборгованість ТОВ «К.І.Т.» перед УАСП ТОВ «КАІС» за Договором поставки № 2309КІ від 23.09.2014 року у розмірі 286392,00 грн. була погашена шляхом зарахування однорідних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду 14.03.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Куксов В.В. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 12.04.2016 року.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/833/16 від 12.04.2016 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 925//1949/15.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2016 року для розгляду справи № 925/1949/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гончарова С.А. судді: Скрипка І.М., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" прийнято у визначеному складі суддів та призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.04.2016 року у зв'язку з перебування судді Скрипки І.М. на лікарняному, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Яковлєв М.Л., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" прийнято у визначеному складі суддів.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2016 року було задоволено клопотання Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 925/1949/15 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" на рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2016 року.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.05.2016 року у зв'язку з перебування судді Куксова В.В. у відпустці, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" прийнято у визначеному складі суддів.

Позивач, згідно з поданим до суду 08.04.2016 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить залишити апеляційну скаргу на оскаржуване рішення без задоволення.

Також, позивачем згідно з поданим до суду 12.04.2016 року додатковими поясненнями, додатково заперечив проти викладених в апеляційній скарзі доводів та просить апеляційний суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

До того ж, позивачем подано до суду 18.04.2016 року клопотання про стягнення витрат пов'язаних з розглядом справи, яке вмотивовано тим, що позивач поніс витрати в сумі 713,47 грн., яка складається з 513,47 грн. вартості квитків та 200,00 грн. добових представникові.

Апелянт, згідно з поданим до суду 11.05.2016 року клопотанням, просить апеляційний суд долучити до матеріалів справи копію заяви менеджера з регіонального розвитку по центральній Україні Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" ОСОБА_7 посвідчену нотаріально 10.05.2016 року.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

23.09.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "К.І.Т." (постачальник за договором) та Українсько-американським спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" (покупець за договором) уклали договір поставки № 2309КІ, за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити Товар - кукурудзу 3 класу, врожаю 2014 року (п.1.2. Договору).

Згідно пункту 2.2. Договору загальна кількість товару складає 1000,0 тонн +/-10 %.

Відповідно до пункту 3.1. поставка здійснюється на умовах ЕХW ДП "Златодар" Черкаської обл., відповідно до інтерпретації міжнародних правил Інкотермс-2010.

Пунктами 3.2., 3.3. Договору встановлено, що строк поставки товару до 23.10.2014 року включно. Товар за цим Договором вважається поставленим з моменту підписання Сторонами видаткових накладних.

Відповідно до розділів 4, 5 Договору ціна Товару й загальна сума Договору 1680000,00 грн. Порядок оплати: попередня оплата Товару у розмірі 840000,00 грн., остаточний розрахунок по факту постачання Товару.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у випадку прострочення поставки товару до 5 (п'яти) робочих днів включно Постачальник сплачує Покупцеві штраф в розмірі 5 % від суми не поставленого в строк Товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту пред'явлення вимоги Покупця. Моментом пред'явлення вимоги Покупця є дата поштового відправлення такої вимоги на адресу Постачальника, зазначену у цьому Договорі.

В пункті 6.3. Договору вказано, що у випадку непостачання Товару протягом 6 (шести) та більше робочих днів з моменту закінчення строку поставки, Покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від даного Договору в повному обсязі або частково відносно непоставленої частини товару. При цьому Постачальник зобов'язується повернути Покупцеві вартість непоставленого товару (за наявності попередньої оплати Товару) і сплатити штраф у розмірі 30 % від вартості непоставленого Товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту односторонньої відмови Покупця від Договору. Моментом односторонньої відмови Покупця від Договору є дата поштового відправлення повідомлення про таку відмову від Договору на адресу Постачальника, зазначену у цьому Договорі.

За доводами позивача він свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, перерахувавши відповідачу у відповідності до пункту 5.1. Договору передоплату за кукурудзу в сумі 840000,00 грн по платіжному дорученню № 1900 від 24.09.2014 року, та 16.10.2014 року і 21.10.2014 року позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі відповідно 268800,00 грн та 300000,00 грн.

Згідно з умовами ЕХW ІНКОТЕРСМ-2010 Відповідач зобов'язаний був поставити товар шляхом надання його в розпорядження Позивача в узгодженому пункті постачання, не завантаженим в транспортний засіб. Пунктом 3.1. Договору таким пунктом постачання визначено ДП "Златодар" Черкаської області.

Відповідно до Договору відповідач поставив позивачу кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року в кількості 250 тонн по видатковій накладній № ТО-0000056 від 03.10.2014 року на суму 420000,00 грн, по видатковій накладній № ТО-0000059 від 15.10.2014 року на суму 688800,00 грн в кількості 410 тонн та по видатковій накладній № ТО-0000065 від 10.12.2014 року на суму 13608,00 грн в кількості 8,1 тонн, а всього відповідачем було поставлено кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року на загальну суму 1122408,00 грн., з них остання поставка Товару (10.12.2014 року) була здійснена після настання строку поставки, встановленого Договором.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач не здійснив поставку Товару за Договором в кількості 331,9 тонн на суму 557592,00 грн. (1 680 000 грн -1 122 408), з яких 286 392,00 грн було сплачено Позивачем на розрахунковий рахунок Відповідача в якості передплати і цю суму передплати позивач просить стягнути з відповідача у зв'язку з порушенням строку поставки кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року.

05.12.2014 року позивач надіслав на адресу відповідача Повідомлення - вимогу від 04.12.2014 року за вих. № 522, в якому просив протягом двох календарних днів з моменту отримання цього повідомлення надати товар в розпорядження позивача згідно з базисом поставки EXW та сплатити штраф в сумі 28560 грн. на підставі п. 6.2. Договору.

У відповіді на цю вимогу (вих. № 54 від 15.12.2014 року) відповідач підтвердив свої зобов'язання перед позивачем за договором поставки від 23.09.2014 року та гарантував здійснення поставки товару до 22.12.2014 року (включно).

У зв'язку з тим, що у вказаний відповідачем в цій відповіді строк він поставку кукурудзи не здійснив, позивач надіслав відповідачу повторно (листом від 17.02.2015 року за вих. № 134) Повідомлення - вимогу про поставку товару за Договором та сплату штрафу відповідно до п. 6.2. Договору в сумі 27879,60 грн.

За доводами позивача відповідач на вимогу від 17.02.2015 року не відповів, кукурудзу не поставив, тому 18.11.2015 року позивач надіслав на адресу відповідача Повідомлення - вимогу за вих. № 474 під 17.11.2015 року, в якому повідомив, що у зв'язку з грубим невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки від 23.09.2014 року позивач відмовився від цього Договору в односторонньому порядку частково відносно непоставленої частини товару та вимагав повернути позивачу протягом 3 банківських днів 286392,00 грн суми попередньої оплати, на яку не була поставлена кукурудза, та штрафи в сумі 28560,00 грн. відповідно до пункту 6.2. Договору і 167277,60 грн. по пункту 6.3. Договору.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

За висновками суду першої інстанції договір поставки № 2309КІ від 23.09.2014 року, на підставі якого виникли зобов'язання сторін, за своєю правовою природою є господарським договором поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодекс України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодекс України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Приписами ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України вказано, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Договорі поставки № 2309КІ від 23.09.2014 року сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема: предмет поставки - кукурудза 3 класу врожаю 2014 року, порядок оплати вартості товару - частково передоплата в сумі 840000,00 грн та остаточний розрахунок по факту постачання товару, строк та базис поставки до 23.10.2014 року включно.

Із матеріалів справи вбачається і відповідачем не спростовано, що позивач здійснив 24.09.2014 року попередню оплату товару відповідно до п. 5.1. Договору в сумі 840000,00 грн. та 16.10.2014 року і 21.10.2014 року перерахував відповідачу кошти відповідно в сумі 268800,00 грн та 300000,00 грн., а всього позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в загальній сумі 1408800,00 грн.

Зматеріалів справи вбачається, що відповідач поставив позивачеві кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року в загальній кількості 668,1 тонн на суму 1122408,00 грн., зокрема по накладній від 03.10.2014 року поставив кукурудзу на суму 420000,00 грн., по накладній від 15.10.2014 року - на суму 688800,00 грн. та по накладній від 10.12.2014 - на суму 13608,00 грн.

Таким чином, із названих поставок остання поставка (10.12.2014) була здійснена після настання строку поставки, встановленого Договором, а на суму 557592,00 грн. кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року відповідач не поставив взагалі. Із цієї вартості непоставленої кукурудзи 286392,00 грн було перераховано позивачем на рахунок відповідача як передплату.

У повідомленнях-вимогах від 04.12.2014 року та 17.02.2015 року позивач вимагав у відповідача надати товар в розпорядження позивача згідно з базисом поставки та сплатити штраф за прострочення поставки кукурудзи. Про відмову від договору та поставки кукурудзи позивач повідомив відповідачу лише у Повідомленні-вимозі від 17.11.2015 року, коли вимагав у відповідача повернути 286392,00 грн. передплати та сплатити штрафи за не поставку кукурудзи.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України вказано, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно зі ст. 203 Господарського кодексу України, в якій вказано, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що основними ключовими вимогами закону є: наявність зустрічних та однорідних вимог обох сторін одна до одної та обов'язково строк виконання цих вимог повинен настати. Лише за одночасної наявності всіх цих вимог закону може відбутися зарахування за заявою однієї із сторін і з цього моменту вважаються відповідні зустрічні однорідні вимоги погашеними. Інша сторона повинна прийняти таке зарахування та відповідно врахувати його в обліку.

Станом на 24.04.2015 року, тобто на дату заяви відповідача про зарахування зустрічних вимог, вимоги позивача та відповідача не були однорідними (грошовими), оскільки на цю дату позивач не відмовився від поставки відповідачем кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року відповідно до Договору, а навпаки просив здійснити таку поставку. Тобто на 24.04.2015 у відповідача було встановлене Договором зобов'язання поставити кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року, яке він підтвердив у відповіді від 15.12.2014 року. А однією із умов застосування ст. 601 Цивільного кодексу України згідно заяви сторони є наявність саме однорідних зустрічних вимог.

Подані відповідачем докази щодо поставки кукурудзи посівної і соняшника не мають відношення до Договору поставки № 2309КІ від 23.09.2014 року і не мають відношення до даної справи.

Згідно зі ст. 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статею 693 Цивільного кодексу України надане право покупцю, який сплатив продавцю суму попередньої оплати товару, вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати у разі, якщо продавець не передав товар у встановлений строк. Тобто в такій ситуації покупцю надається право вибору: вимагати від продавця виконання свого зобов'язання за Договором щодо поставки товару чи повернення передоплати, і про такий вибір (тобто про повернення передоплати) позивач повідомив відповідачу лише 17.11.2015 року.

Доводи апелянта, стосовно того, що у позивача наявне грошового зобов'язання та те, що у відповідача виникло право зустрічної однорідної вимоги до позивача вважає недоведеним з огляду на наступне.

Між УАСП ТОВ «КАІС» та ТОВ «К.І.Т.» відсутні будь-які договірні зобов'язання щодо поставки (купівлі-продажу) вказаної відповідачем сільськогосподарської продукції, а саме, соняшника «Мегасан», «Орфей» та «НС 60.54», а також кукурудзи посівної.

Як передбачено ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

У відповідності до ст. 208 Цивільного кодексу України, гіравочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

За змістом ст. 203 Цивільного кодексу України, вчинення правочину юридичними особами у письмовій формі є обов'язковою передумовою його чинності.

Сторонами договір поставки такого посівного матеріалу (товару) не укладався. Будь-яке листування, що могло б свідчити про наміри сторін здійснити поставку цієї продукції (товару) або здійснити будь-який взаємозалік, також відсутнє.

Доводи апелянта стосовно того, що з боку Позивача товар був отриманий представником підприємства за довіреністю №737 від 10.10.2013 року посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. ОСОБА_7 за видатковою накладною № ТО-0000007 від 23.04.2015 року здійснив поставку кукурудзи посівної на суму 275050,00 грн. тому загальна заборгованість УАСП ТОВ «КАІС» перед ТОВ «К.І.Т.» становить 485050,00 грн. колегією суддів не приймається.

Так, необхідною підставою для отримання представником юридичної особи в її інтересах товарно-матеріальних цінностей є наявність договору, укладеного сторонами.

До того ж, як вбачається з копії довіреності, у довіреної особи ОСОБА_9 відсутні повноваження на отримання будь-яких товарно-матеріальних цінностей, в тому числі соняшника «Мегасан», «Орфей» та «НС 60.54», а також кукурудзи посівної від імені УАС1І ГОВ «КАІС». Також у довіреної особи відсутні повноваження на отримання заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції вірно вважає обгрунтованою та законною вимогу позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 286392,00 грн., що складають суму передплати, на яку відповідачем не було поставлено кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року.

Щодо стягнення штрафу за договором поставки № 2309КІ від 23.09.2014 року, то суд першої інстанції вірно зазначив наступне.

Згідно ст. 216 Господарського кодекс України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до ст. 217 Господарського кодекс України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Звертаючись із даним позовом до господарського суду, позивач просить стягнути з відповідача штрафи в розмірі 5% від вартості непоставленого товару на підставі пункту 6.2. Договору та в розмірі 30% - на підставі пункту 6.3. Договору.

Як встановлено, строк поставки Товару за Договором - 23.10.2014 року включно, отже, прострочення поставки розпочалося з 24.10.2014 року. Факт недопоставки Товару за Договором - кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року встановлений судом, відповідачем не спростований, розмір штрафу за прострочення поставки передбачений Договором.

Однак до прийняття рішення у справі повноважним представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 223 Господарського кодекс України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В частині 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлена позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції вірно враховано, що позивачем пропущено позовну давність для пред'явлення вимоги про стягнення штрафу. Позивачем не вказано поважних причин такого пропуску.

Пояснення представників відповідача про застосування до вимог про стягнення штрафів припису ч. 6 ст. 232 Господарського кодекс України є необґрунтованим, оскільки вказана норма застосовується саме до нарахування штрафних санкцій, яке відповідно до договору здійснюється протягом певного періоду (скажімо, за кожний день прострочення виконання зобов'язання), а нарахування штрафу, як неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України), не пов'язане із якимось періодом.

З огляду на викладене позовні вимоги Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції в частині стягнення 286392,00 грн. попередньої оплати, в частині стягнення штрафу суд першої інстанції вірно відмовляє.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню на користь позивача витрати, пов'язані з розглядом даної справи, а саме на забезпечення участі представника в судовому засіданні, в сумі 713,47 грн.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2016 року у справі № 925/1949/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" на рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2016 року у справі № 925/1949/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т" на рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2016 року у справі № 925/1949/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.02.2016 року у справі № 925/1949/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1949/15 повернути до суду першої інстанції.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "К.І.Т." (19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Шевченка, буд. 71, ідентифікаційний код 33515039) на користь Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" (61022, м. Харків, вул. Іванівська, буд. 1, ідентифікаційний код 20023279) - 713 (сімсот тринадцять) грн. 47 коп. витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді М.Л. Яковлєв

І.М. Скрипка