ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р.Справа № 922/683/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Светлічного Ю.В.
при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків
про стягнення 24491,39 грн.
за участю представників сторін:
позивача - Оганян Л.А. довіреність №01-42юр/3208 від 30.04.2015р.;

відповідача - Печенізького В.С. довіреність №74 від 13.01.2016р., Логвінова В.Ю. довіреність №1005 від 11.04.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 22738,03 грн., 3% річних у розмірі 1240,64 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно договору про постачання електричної енергії №321,61 від 18.087.2014р. Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 13.04.2016р. о 10:30, до 10.05.2016р. о 10:00.

Ухвалою господарського суджу Харківської області від 10.05.2016р. клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи задоволено та строк розгляду справи продовжено до 25.05.2016р. Розгляд справи відкладено на 23.05.2016р. о 10:45.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано доказів виставлення за період нарахування пені з вересня 2015р. по січень 22016р. позивачем не надано. Також відповідач зазначив, що у розрахунку 3% річних позивачем було включено одні й ті ж самі періоди виникнення боргу по кожному місяцю нарахування, що на думку відповідача є не вірним. Про вказані заперечення відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні надав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, у зв`язку із тим, що заборгованість у відповідача виникла унаслідок несвоєчасного фінансування з державного бюджету України, яке є наслідком перебування держави в умовах особливого періоду (неоголошеної війни). Також відповідач зазначав про відсутність завдання матеріальних збитків (шкоди) позивачу та неможливість припинення енергопостачання військовою частиною до підрозділів у зв`язку з постійним здійсненням заходів по забезпеченню проведення антитеррористичної операції.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення їх повноважних представників, судом встановлено наступне.

18.08.2014 між АК "Харківобленерго" та Військовою частиною НОМЕР_2 укладено договір про постачання електричної енергії № 321,61 (надалі - Договір), пролонгований відповідно до п. 9.4 на 2016 рік.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997р. №575/97-ВР та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі по тексту - правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди з усіх його умов.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлює, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1 додатка 2 "Порядок розрахунків", споживачу встановлено розрахунковий період з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

П. 5 додатка 2 "Порядок розрахунків" визначено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунку відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформляється додаток 20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів. Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного районного відділення енергозбуту або у відділі розрахунків з юридичними особами "Харківенергозбуту" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання. Рахунки на оплату електричної енергії, спожитої впродовж звітного розрахункового періоду (остаточний розрахунок) та на оплату реструктуризації заборгованості надаються постачальником електричної енергії одночасно. У разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Відповідно до п. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору, п. 2.3.3 якого передбачено, що споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатка 2 "Порядок розрахунків".

Позивач, як постачальник виконав свої зобов`язання по договору, але відповідач умови договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені договором строки (протягом 5 операційних днів з дня його отримання) виконав несвоєчасно, внаслідок чого позивачем було нараховано відповідачу 3% річних, індексу інфляції та пеню за період з вересня 2015 р. по січень 2016р. Отримання відповідачем рахунків знаходить своє підтвердження у матеріалах справи, а саме поштовими відправленням та витягами з книги реєстрації видачі рахунків.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування індексу інфляції та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до п.4.2.1. договору, за невнесення платежів передбачених пунктом 2.3.3 - 2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", відповідач сплачує позивачу суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується відповідачу з першого дня прострочення платежу, Який повинен бути здійснений відповідачем в термін, встановлений в додатку №2 "Порядок розрахунків", до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Відповідачем по справі надана заява про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%.

Присутній представник позивача проти задоволення клопотання відповідача заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Згідно ч.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Відповідно до пп.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованість відповідача виникла унаслідок несвоєчасного фінансування з державного бюджету України, позивачем не доведено суду понесення збитків унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті, та неможливість припинення енергопостачання військової частини, у зв`язку з постійним здійсненням заходів по забезпеченню проведення антитеррористичної операції, відповідно до цього суд вважає за необхідне клопотання відповідача про зменшення пені задовольнити частково та керуючись п.3 ч.1 ст.83 ГПК України зменшити розмір пені на 70% та стягнути з відповідача пеню у розмірі 6821,41 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України при розгляді касаційних скарг по тотожним справам в частині зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до постанов: від 01.10.2013р. у справі №5023/5976/12, від 06.04.2016р. у справі №904/6483/15, від 19.11.2015р. у справі №917/518/14, від 31.03.2015р. у справі №912/3439/14, від 30.03.2015р. у справі №918/1471/14.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (61070, м. Харків, вул. Ак. Проскури, 1, р/р НОМЕР_3 у ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р НОМЕР_4 в АТ "Райффайзен Банк", м. Київ, МФО 380805, код 00131954) пеню у розмірі 6821,41 грн., 3% річних у розмірі 1240,64 грн., інфляційні витрати у розмірі 512,72 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 24.05.2016 р.

Суддя Ю.В. Светлічний