РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/4520/16

За позовом: публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ";

до: публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ";

про: стягнення 52.150,56 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Палькевич Н.С. за довіреністю від 20.01.2016 № 10/193;

відповідача: Смакота Н.І. - за довіреністю від 18.04.2014 № 14-98.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про стягнення 52.150,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем здійснене прострочення виконання грошового зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором на розподіл природного газу від 30.01.2014 № 14-103-ТБ, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 52.150,56 грн, з яких: пеня в сумі 46.000,24 грн. та 3 % річних в сумі 6.150,32 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/4520/16. Розгляд справи призначений на 04.04.2016.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 04.04.2016 відклав розгляд даної справи на 16.05.2016.

Відповідач правом наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України не користався, відзиву на позов від останнього до суду не надійшло. Таким чином, відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.05.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "РІВНЕГАЗ" (далі - позивач) та публічним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - відповідач) укладено договір на розподіл природного газу від 30.01.2014 № 14-103-ТБ (в редакції додаткової угоди від 03.12.2014 № 4) (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується у 2014 та 2015 роках надати відповідачу послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів відповідача або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що відповідач зобов'язується сплатити позивачу вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку передбаченими умовами Договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору, оплата вартості послуг з транспортування природного газу здійснюється відповідачем на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами в Договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період відповідач проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Положеннями п. 11.1 Договору передбачено, що Договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін печатками та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.02.2014 і діє в частині надання послуг до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так позивачем на виконання умов Договору протягом грудня 2014 - грудня 2015 року надані відповідачу послуги з транспортування природного газу, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу, які наявні в матеріалах справи у вигляді копій.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за укладеним між сторонами спору Договором. Наведена обставина призвела до звернення позивача до господарського суду з метою захисту свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача 52.150,56 грн., з яких: пеня в сумі 46.000,24 грн. та 3 % річних в сумі 6.150,32 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають залишенню без розгляду, а решта позовних вимог не підлягає задоволенню з урахуванням такого.

Приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених положень законодавства штрафні санкції за прострочення сплати грошових коштів можуть бути стягнуті саме в разі, якщо таке передбачено договором (встановлено за згодою сторін).

З умов укладеного між сторонами спору Договору вбачається, що сторонами не передбачена відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов Договору в частині прострочення сплати грошових коштів за надані послуги.

Враховуючи викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 46.000,24 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позовна вимога про стягнення з відповідача суми 3 % річних в розмірі 6.150,32 грн. підлягає залишенню судом без розгляду, оскільки на вимогу суду про надання доказів проведення оплат відповідачем за надані позивачем послуги за Договором, останнім подані до суду платіжні доручення з невірним зазначенням платника та з відсутністю відмітки банку про їх проведення, що унеможливлює перевірити поданий позивачем розрахунок суми 3 % річних, заявленої до стягнення.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 3 % річних в розмірі 6.150,32 грн. залишити без розгляду.

2. В задоволенні решти вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 23 травня 2016 року

Суддя С.В. Балац