РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа № 910/3310/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Концерну "Міські теплові мережі"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання внести зміни до договору купівлі-продажу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р.

за участю представників:

від позивача:Семеренко С.О.- представник за довіреністю № 54/20-19 від 05.01.2015 р.
від відповідача:Станішевський І.С.- представник за довіреністю № 14-125 від 13.05.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернувся Концерн "Міські теплові мережі" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") про зобов'язання внести зміни до договору купівлі-продажу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на істотну зміну обставин, а саме - прийняття Кабінетом Міністрів України нової редакції Постанови від 18.06.2014 р. № 217 «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу», у зв'язку з чим відбулося втручання держави в розрахунки між суб'єктами господарювання та відповідач позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатись коштами, які надходять від споживачів теплової енергії на його рахунки, у тому числі на покриття існуючої заборгованості перед відповідачем за договором купівлі-продажу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р.

Посилаючись на ст. 652 ЦК України, Концерн "Міські теплові мережі" просить суд внести зміни до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р., які визначають умови реструктуризації заборгованості позивача перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за цим договором шляхом визнання укладеною додаткової угоди № 3 від 06.01.2016 р. в редакції, запропонованій позивачем.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що проект додаткової угоди до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р., запропонований йому позивачем, не може бути ним прийнятий, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. не свідчить про істотну зміну обставин, крім того, для внесення змін до договору, про які просить позивач, відсутні підстави, оскільки не настали всі умови, передбачені ст. 652 ЦК України. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2013 р. між Концерном "Міські теплові мережі" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3782-БО-13 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами і організаціями та іншими споживачами.

Пунктами 2.1, 2.1.1 договору сторони передбачили, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 77 020 тис. куб. м., в тому числі по місяцях та кварталах 2013 року (тис. куб. м.). Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Пунктом 5.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 19.07.2013 р.) сторони передбачили, що ціна за 1000 куб. м газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, а також збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податку на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами становить 354,72 грн. До сплати за 1000 куб. м. підлягає 4 588,54 грн.

Пунктом 5.3 договору визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ або тарифів на транспортування, розподіл і постачання, вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до умов п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1 договору визначено, що він набуває чинності з дати його підписання, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Також у судовому засіданні встановлено, що 11.01.2016 р. листом № 99/20 позивач направив відповідачу пропозицію внести зміни до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р. щодо реструктуризації заборгованості, яка виникла у нього перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за цим договором у загальній сумі 229 475 205,91 грн. (сума основного боргу - 164 018 297,64 грн., пеня - 9 104 380,03 грн., інфляційна складова боргу - 47 797 205,27 грн., 3 % річних - 8 555 322,97 грн.) та була стягнута рішенням господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. у справі № 908/2373/15-г, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2015 р., за графіком, запропонованим позивачем. Відповідач на вказану пропозицію договору відповіді та заперечень не надав, однак відмовився від його підписання.

Позивач вважає, що у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору купівлі-продажу природного газу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р., а саме - прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, у даний договір купівлі-продажу необхідно внести зміни щодо реструктуризації наявного у позивача боргу у сумі 229 475 205,91 грн., стягнутого з нього на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" рішенням господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. у справі № 908/2373/15-г.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Також частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Інтереси сторін можуть порушуватися будь - якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином, закон пов'язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі №6-167цс13, від 21 лютого 2011 року у справі №3-10гс11 та постанові Вищого господарського суду України від 01.06.2010 у справі № 42/254-09.

Як на підставу внесення змін позивач вказує на прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р., якою істотно змінено порядок розрахунків за газ.

Перевіряючи такі доводи позивача, суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері виробництва, транспортування, постачання і використання теплової енергії регулюються Законом України „Про теплопостачання" та іншими нормативно-правовими актами, які є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами відносин у сфері теплопостачання.

Згідно зі ст. 19-1 Закону України „Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України „Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 217 від 18.06.2014 „Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" (далі - Постанова Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217).

Вказаною постановою Кабінету Міністрів України (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2015 р. № 1086) врегульовано механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

Згідно з п. 8 постанови № 217 від 18.06.2014 р. усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

Уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією (п. 9 Постанови від 18.06.2014 р. № 217).

Позивач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. його обмежено в праві вільно розпоряджатись грошовими коштами, що надходять на його рахунки від споживачів теплової енергії, а тому його обмежено у праві направлення даних коштів в рахунок погашення існуючої у нього заборгованості перед відповідачем за спожитий природний газ за договором від 18.03.2013 року № 13/3782-БО-13.

Як встановлено судом, договірні відносини між сторонами на час укладення договору купівлі-продажу природного газу регулювались Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», а порядок розрахунків за поставлений газ - постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 р. № 1082 «Про питання удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ», якою затверджено порядок відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за послуги з теплопостачання, та проведення розрахунків за спожитий природний газ. Даний порядок регулював також і порядок встановлення нормативів відрахування коштів.

У подальшому постанова Кабінету Міністрів України № 1082 від 3 грудня 2008 р. втратила чинність, у зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 217 від 18.06.2014 року, на яку посилається позивач.

З указаного суд робить висновок, що позивач, укладаючи договір купівлі-продажу ще в 2013 р., був обізнаний про особливий порядок розрахунків між сторонами із застосуванням рахунків із спеціальним режимом, а тому його твердження щодо настання істотної зміни обставин у вигляді особливого порядку розрахунків, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року, є необгрунтованими.

При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року лише частково змінено порядок та умови відкриття та здійснення розрахунків за теплову енергію з використанням рахунків із спеціальним режимом, які використовувалися сторонами на моменту укладання договору купівлі-продажу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р.

Щодо другої умови, передбаченої ст. 652 ЦК України, - зумовлення цієї зміни обставин причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, суд зазначає наступне.

Позивач вважає, що такими причинами є постійна зміна тарифів на природний газ, затверджених НКРЕКП протягом 2013-2015 років, а також прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року, внаслідок чого Концерн «Міські теплові мережі» позбавлений вільно розпоряджатись коштами та направляти їх в рахунок погашення заборгованості, у тому числі за договором купівлі-продажу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р.

Разом з цим, необхідно зазначити, що поставка газу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за договором № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р. відбувалась протягом січня-грудня 2013 р. і ціна на газ застосовувалась та, яка діяла на той час, а тому доводи Концерну «Міські теплові мережі» щодо постійних змін тарифів на природний газ у подальшому протягом 2013-2015 років є необгрунтованими, оскільки зміна тарифів у наступних роках (2014 р. та 2015 р.) жодним чином не впливала на договірні відносини між сторонами.

При цьому Концерн «Міські теплові мережі» є самостійним суб'єктом господарювання, який здійснює свою господарську діяльність на власний розсуд та ризик з урахуванням принципів підприємницької діяльності.

Щодо тієї причини, яка зумовила зміну істотних обставин, - введення в дію Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року, суд зазначає, що прийняття цієї постанови, хоч і не залежало від волі позивача, але її застосування не тягне за собою зміну обставин, про що зазначалось вище.

До того ж постанова Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року неодноразово перевірялась адміністративними судами на предмет її законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили, зокрема, у справах № 826/14745/14, № 826/19691/14, які знаходились у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва та Київського апеляційного адміністративного суду. Але, на час розгляду даної справи Постанова Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року № 217 є чинною та не скасована.

Щодо умови ст. 652 ЦК України про необхідність встановити наявність порушення співвідношення майнових інтересів сторін внаслідок виконання договору та позбавлення заінтересованої сторони того, на що вона розраховувала при укладенні такого договору, суд зазначає, що прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2015 року не спричинило зміни вартості виконання або зменшення цінності отримуваного позивачем газу, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які були підписані позивачем без зауважень. Отже, порушення співвідношення майнових інтересів сторін судом також не встановлено.

Доводи Концерну «Міські теплові мережі» про те, що прийняття вказаної постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 року спричинило інший порядок зарахування грошових коштів, у зв'язку з чим позивач не має можливості здійснити сплату штрафних санкцій та матеріальних втрат, нарахованих йому ПАТ "НАК "Нафтогаз України", спросовуються тим, що укладаючи договір купівлі-продажу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р., позивач погодився з умовами шодо понесення ним відповідальності внаслідок невиконання умов договору.

З приводу умови, передбаченої ст. 652 ЦК України, про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик вини обставин несе заінтересована сторона, суд зазначає, що зміни обставин у договірних відносинах між сторонами не відбулось, що було встановлено раніше, отже, не може бути ризиків вини настання цих обставин. У даному випадку ризик ускладнення розрахунків по договору несе саме позивач, як залежна від дій її контрагентів та державних органів сторона договору, який за договором купівлі-продажу зобов'язаний оплатити природний газ поставлений йому відповідачем.

Крім того, судом встановлено, що у подальшому між сторонами були укладені аналогічні договори купівлі-продажу газу, зокрема договір № 1514/15-БО-13 від 31.12.2014 р., яким урегульовані умови поставки відповідачем газу Концерну «Міські теплові мережі» протягом 2014 - 2015 років.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довів належними засобами доказування істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Позивач фактично просить суд реструктуризувати заборгованість за договором № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р., яка виникла у нього перед відповідачем за період з січня по грудень 2013 р. та стягнута з позивача судовим рішенням.

Однак, встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. у справі № 908/2373/15-г, яке набрало законної сили, питання щодо надання Концерну «Міські теплові мережі» розстрочки виконання цього рішення вже розглядалось, за результатими чого виконання рішення господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. було відстрочено на 3 місяці.

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" внести зміни до договору купівлі-продажу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р., у зв'язку з чим суд відмовляє Концерну «Міські теплові мережі» у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Концерну "Міські теплові мережі" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання внести зміни до договору купівлі-продажу № 13/3782-БО-13 від 18.03.2013 р.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 16 травня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 23 травня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.