ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" травня 2016 р. Справа № 922/2749/15

вх. № 2749/15

Суддя господарського суду: Аріт К.В.

при секретарі судового засідання: Горбачова О.В.

розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма- 3" на дії ВДВС Зміївського районного управління юстиції Харківської області (вх.№107) по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма- 3", м.Зміїв

про стягнення 6660,59 гривень

за участю представників:

стягувача - ОСОБА_1 (дов.№14-182 від 15.07.2014 року);

боржника - ОСОБА_2 (дов.№15 від 01.02.2016 року);

ВДВС - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.07.2015 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 р., позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ТОВ "Плазма-3" про стягнення 6660,59 гривень, з яких 4022,79 гривень пені, 904,79 гривень 3% річних, 1733,01 гривень інфляційних за договором №13/2617-БО-32 від 28.12.2012 року та додаткової угоди до нього №1 від 19.07.2013 року, задоволено.

05.10.2015 р. на виконання вищезазначених рішення та постанови було видано наказ.

04.04.2016 р. боржник (ТОВ "Плазма- 3") надав до суду скаргу на дії ДВС (вх.№107), в якій просить суд визнати причину пропуску строку на подання скарги поважною, визнати недійсними дії ДВС та зобов'язати ВДВС Зміївського районного управління юстиції Харківської області скасувати постанови від 17.02.2016 р. ВП 45541086 про стягнення з ТОВ "Плазма-3" виконавчого збору у розмірі 848,76 гривень, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 75,00 гривень, та постанову від 16.02.2016 р. про арешт коштів боржника (ВП №49844525).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2016 р. було відновлено строк на подання скарги на ДВС та призначено до розгляду вищезазначену скаргу в судовому засіданні на 26.05.2016 р.

26.04.2016 р. боржник (ТОВ "Плазма- 3") надав до суду заяву (вх.№1400) про долучення документів в обґрунтування поданої скарги.

26.04.2016 р. представник ДВС надав до суду відзив на скаргу (вх.№14095), в якому проти скарги заперечує повністю.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.04.2016 р. було відкладено розгляд скарги на дії ДВС на 17.05.2016 р.

17.05.2016 р. стягувач надав заперечення на скаргу поштою (вх.№16167) та електронною поштою (вх.№981).

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

Представник боржника в судовому засіданні 17.05.2016 р. скаргу підтримував, просив її задовольнити повністю.

Представник стягувача у судовому засіданні 17.05.2016 р. проти скарги заперечував, з підстав, зазначених у запереченнях.

У судове засідання 17.05.2016 р. представник ДВС не з'явився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

В провадженні ВДВС Зміївського районного управління юстиції у Харківській області по справі знаходиться виконавче провадження № 49844525 (далі-ВП) по примусовому виконанню наказу по справі №922/2749/15.

05.10.2015 р. видано відповідний наказ, 16.01.2015 р. його пред'явлено до виконання.

20.01.2016 р. ДВС винесено постанову про відкриття ВП № 49844525, надавши боржнику строк для добровільного виконання до 27.01.2016 р.

У межах ВП № 49844525 ДВС були винесені наступні постанови:

- про арешт коштів боржника від 16.02.2016р.,

- про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 75,00 грн. та про стягнення 8487,59 грн. виконавчого збору від 17.02.2016 р.

01.03.2016 р. боржник сплатив 8487,59 грн. на виконання рішення по справі №922/2749/15 від 05.10.2015 р., що підтверджується платіжним дорученням №1599 від 01.03.2016 р.

Боржник зазначає, що отримав вищезазначені постанови ДВС лише 14.03.2016р., у зв'язку з необізнаністю про їх існування був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений у постанові ДВС строк.

ДВС у відзиві вказує, що у зв'язку з відсутністю фінансування спірну постанову про відкриття ВК було надіслано простою кореспонденцією.

Таким чином, ДВС порушено вимоги ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення постанови про відкриття ВК рекомендованим листом з повідомленням про вручення, у зв'язку з чим, неможливо встановити коли саме боржник отримав цю постанову, надіслану поштою.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів вчинення дій, що спрямовані на примусове виконання рішення, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що такі дії в цьому випадку не вчинялися.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав матеріалів скарги та заперечень проти них, суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.82 Закону "Про виконавче провадження" (далі-Закон), боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Керуючись ч.2 ст.11 Закону, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Окрім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з п.3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

Стаття 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає випадки відкладення виконавчих дій:

- наявність обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій;

- несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм Законом.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави стягнення державним виконавцем виконавчого збору. Так, виконавчий збір стягується державним виконавцем з боржника у разі невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Отже виникає потреба у визначені моменту стягнення виконавчого збору державним виконавцем.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, "господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим".

Згідно з ч.1 п.9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9, господарський суд при розгляді скарги на дії (бездіяльність) ДВС, або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, оскільки боржник добровільно сплатив борг та не отримав вчасно постанову ДВС про відкриття ВК, то відсутні підстави для стягнення з нього виконавчих витрат та виконавчого збору, а також для наявності арешту його майна та рахунків.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що оспорювані постанови ДВС підлягають скасуванню.

Керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст.33, 43, 75, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу боржника на дії державного виконавця ВДВС Зміївського районного управління юстиції Харківської області.

Скасувати постанови ВДВС Зміївського районного управління юстиції Харківської області від 17.02.2016 р. ВП 45541086 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазма-3" (код 34713235, 63403, Харківська обл., м.Зміїв, вул.Григорія Носика, б.2-А) виконавчого збору у розмірі 848,76 гривень, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 75,00 гривень, та постанову від 16.02.2016 р. ВП 45541086 про арешт коштів ТОВ "Плазма-3" (код 34713235).

Суддя Аріт К.В.