РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016Справа № 910/3240/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (далі - Товариство) до дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "ФАВОРИТ - ПЛЮС" (далі - Спілка) про стягнення 39 985,06 грн.,

за участі представників:

позивача: Сеник В.О. за довіреністю від 16 жовтня 2015 року № 62,

відповідача: Іванської О.А. за довіреністю від 01 лютого 2016 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2015 року Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 1 вересня 2014 року між ним та Спілкою був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 420215/1 юр (далі - договір), на підставі якого позивач надавав відповідачу передбачені даною угодою послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води. Оскільки Спілка взяте на себе зобов'язання по оплаті вартості наданих послуг у період з вересня 2014 року по грудень 2015 року не виконало, заборгувавши позивачу 18 281,69 грн., останній, посилаючись на статті 525, 526, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просило суд стягнути з відповідача 18 281,69 грн. основного боргу, 18 281,69 грн. пені, 3 024,17 грн. інфляційних втрат та 397,51 грн. трьох процентів річних, нарахованих у зв'язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 лютого 2016 року порушено провадження в справі № 910/3240/16 та призначено її розгляд на 10 березня 2016 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10 березня 2016 року відклав розгляд справи на 31 березня 2016 року.

У судовому засіданні 31 березня 2016 року оголошено перерву до 21 квітня 2016 року.

Ухвалою суду від 21 квітня 2016 року судом продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів за клопотанням позивача. У вказаному судовому засіданні судом оголошено перерву до 10 травня 2016 року.

У судовому засіданні 10 травня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові та додаткових письмових поясненнях, поданих до суду 29 березня 2016 року та 20 квітня 2016 року.

Представник відповідача в даному судовому засіданні проти позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 31 березня 2016 року. В основу заперечень Спілки покладено той факт, що договір підписаний сторонами лише 29 вересня 2015 року, а тому рахунки на сплату мали бути виставлені починаючи з 1 жовтня 2015 року. Відповідач стверджує про відсутність у нього обов'язку здійснювати оплату наданих за договором послуг з підстав того, що прострочення виконання даного зобов'язання неможливо було виконати внаслідок не надсилання Товариством рахунків.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 вересня 2014 року між сторонами укладено договір, за умовами якого Товариство зобов'язалось своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а Спілка зобов'язалась своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно статті 638 ЦК України та статті 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

У відповідності до частини 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовим актами щодо окремих видів договорів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 стаття 628 ЦК України).

Наявність підписів та печаток обох сторін на договорі, спростовують заперечення відповідача щодо його неукладеності.

До того ж, частиною 3 статті 631 ЦК України встановлено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Вказаною правовою нормою передбачено право сторін надати договору зворотну силу, а саме поширити дію його умов на відносини, що виникли до моменту його укладення.

Відповідно до пункту 32 договору його дія поширюється на взаємовідносини, які виникли між сторонами до моменту його укладення відповідно до ст. 631 ЦК України, а саме з 1 липня 2014 року.

Згідно пункту 31 договору вказаний правочин укладався на строк до 1 вересня 2015 року. Оскільки за місяць до закінчення строку дії вказаної угоди жодною зі сторін письмово не заявлено про її розірвання, остання вважається продовженою на наступний рік.

Відповідно пункту 9 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

До обов'язків Спілки, як споживача, належало своєчасно оплачувати спожиті послуги.

З матеріалів справи вбачається, що згідно положень вищезазначеного договору Товариство з вересня 2014 року по грудень 2015 року включно надало відповідачу послуги на загальну суму 18 291,69 грн. Факт надання послуг позивачем підтверджується рахунками-фактурами та зведеною відомістю (копії наявні в матеріалах справи).

Проте судом встановлено, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору Спілка взятий на себе обов'язок по оплаті вартості наданих їй послуг протягом спірного періоду не виконала, заборгувавши таким чином останньому 18 281,69 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд зазначає, що умовами укладеного договору Спілка наділена правом на отримання в установленому законодавством порядку інформації про перелік послуг, їх вартість, загальну суму місячного платежу (пункт 16 договору). Неотримання відповідного рахунку для оплати від Товариства за умовами цього договору не звільняє відповідача від обов'язку здійснити оплату спожитих послуг.

Якщо в договорі чітко встановлено строк розрахунків, то рахунок-фактура є лише документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплати. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного суду України від 29 вересня 2009 року.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача перед Товариством за договором, яка складає 18 281,69 грн. за період з вересня 2014 року по грудень 2015 року включно, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, а Спілка на момент прийняття рішення не надала документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв'язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо своєчасної оплати наданих йому послуг, позивач також просив суд стягнути зі Спілки 18 281,69 грн. пені, нарахованої на суму основного боргу в розмірі 18 281,69 грн. з 21 числа кожного місяця протягом шести місяців з дати виникнення прострочення зобов'язання протягом одного року з 23 лютого 2015 року по 22 лютого 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом (пункт 14 договору).

Відповідно до пункту 18 договору, виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законом і цим договором.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (пункт 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Нарахування пені в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення передбачено статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». Даною нормою також обмежено загальний розмір пені - не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Звертаючись з даним позовом до суду, Товариство розрахувало та заявило до стягнення з відповідача 18 281,69 грн. пені, що дорівнює сумі заявленого основного боргу.

Однак з наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня була ним нарахована лише на основний борг, загальна сума якого дорівнює 14 205,13 грн. за послуги, отримані з січня 2015 року по грудень 2015 року.

Судом здійснено перерахунок заявленої штрафної санкції з урахуванням вищезазначеного та встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає 14 205,13 грн. пені.

Крім того, позивач на підставі статті 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача 3 024,17 грн. інфляційних втрат, нарахованих у період з вересня 2014 року по грудень 2015 року включно, а також 397,51 грн. трьох процентів річних, нарахованих у в зазначений період.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені позивачем до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства і не суперечать положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача вищевказаних сум також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

З системного аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства до відповідача підлягають частковому задоволенню, а саме: 18 281,69 грн. основного боргу, 14 205,13 грн. пені, 397,51 грн. трьох процентів річних, 3 024,17 грн. інфляційних втрат за порушення строків оплати наданих послуг. У той же час у задоволенні решти вимог позивача слід відмовити.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» (01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 23, ідентифікаційний код 25285759) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (01011, місто Київ, вулиця Панаса Мирного, будинок 28, офіс 20, ідентифікаційний код 37739041) 18 281 (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят одну) грн. 69 коп. основного боргу, 14 205 (чотирнадцять тисяч двісті п'ять) грн. 13 коп. пені, 3 024 (три тисячі двадцять чотири) грн. 17 коп. інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 397 (триста дев'яносто сім) грн. 51 коп., а також 1 237 (одну тисячу двісті тридцять сім) грн. 50 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 травня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко