РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа №910/5051/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Українська залізнична швидкісна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Робікон"

про стягнення 478234,43 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Савка В.В. (довіреність № 003-УЗШК/10 від 02.02.2016)

від відповідача: Кириєнко О.О. (довіреність б/н від 11.04.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Українська залізнична швидкісна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Робікон" (відповідач) 98697,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором комерційної концесії № 1-УЗШК від 01.01.2015, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 92997,85 грн. Внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем нараховані 5335,38 грн. - пені, 364,00 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/5051/16, розгляд справи призначено на 14.04.2016.

05.04.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

12.04.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 14.04.2016 з'явився представник позивача та надав суду пояснення щодо заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив суд прийняти її до розгляду.

У заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 478234,43 грн. грн. заборгованості за договором комерційної концесії № 1-УЗШК від 01.01.2015, з яких: 472 535,05 грн. - основний борг, 5335,38 грн. - пеня, 364,00 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи те, що заява про збільшення позовних вимог відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання в судовому засіданні 14.04.2016 була прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим, позовні вимоги розглядаються в її редакції та відповідно має місце нова ціна позову.

Представник відповідача в судове засідання 14.04.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, проте, від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 розгляд справи №910/5051/16 відкладено на 12.05.2016.

12.05.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заява про відсутність аналогічного спору і наявність спорів між сторонами та клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу.

Враховуючи те, що від відповідача надійшло клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, при розгляді справи № 910/5051/16 у відповідності до п. 7 ст. 81-1 ГПК України, здійснюється фіксування судового процесу.

Також, відповідачем подано письмові пояснення, в яких відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на наступне:

- позивачем не надано належних доказів виставлення відповідачу рахунків та отримання їх відповідачем;

- починаючи з 01.03.2016 позивач вчиняє протиправні дії відносно майна відповідача, що призводить до матеріальних збитків у сумі від 5035262,06 грн. та унеможливлює виконання зобов'язання відповідачем. У зв'язку із наведеним, відповідач звертався до позивача із скаргою вих. № 349 від 09.03.2016, а також звертався із заявою про кримінальне правопорушення до Дарницького РУ Головного управління Національної поліції у м. Києві (ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.05.2016 у справі № 753/8435/16-к суд зобов'язав Дарницьке РУ Головного управління Національної поліції у м. Києві внести до ЄРДР заяву директора "Торговий дім "Робікон" від 20.04.2016 про вчинення кримінального правопорушення);

- у зв'язку із вчиненням позивачем протиправних дій відповідач вважає, що є підстави для застосування пунктів 5.1.1., 5.1.2., п. 8.1. договору якими передбачений порядок звільнення від відповідальності за порушення умов договору, оскільки такі порушення виникли не з вини відповідача, а з вини позивача;

- відповідач, також посилається на те, що позивач не здійснює свої розрахунки за іншими договорами із відповідачем, позбавляючи останнього можливості виконати свої зобов'язання, в підтвердження чого відповідач надає ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі № 910/6345/16 за позовом ТОВ "Торговий дім "Робікон" до ПАТ "Українська залізниця" про стягнення 281943,57 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2016 підтримав позовні вимоги у редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.05.2016 проти позовних вимог заперечив.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 12.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2015 між Державним підприємством "Українська залізнична швидкісна компанія" як правоволодільцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Робікон" як користувачем укладено договір комерційної концесії № 1-УЗШК (далі - договір), відповідно до п. 1.1., п.п. 1.1.2. якого, правоволоділець зобов'язується надати користувачеві за плату на строк дії цього договору право користування на території рухомого складу правоволодільця за напрямком, зазначеним у додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору прав, належних правоволодільцю, а саме:

правом на використання комерційного досвіду та ділової репутації (надалі іменуються разом "права", а кожне окремо "право") з метою надання послуг по забезпеченню харчуванням пасажирів відповідно до вимог Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (надалі іменуються "послуги").

В подальшому 01.12.2015 між сторонам укладено додаткову угоду №5 до договору комерційної концесії № 1-УЗШК від 01.01.2015, відповідно до якої сторони вирішили внести зміни до вступної частини договору та Державне підприємство "Українська залізнична швидкісна компанія" змінити на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"в особі в.о. начальника філії "Українська залізнична швидкісна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2015 року. Якщо сторони не виявили бажання розірвати договір, то цей договір вважається пролонгованим на наступний рік, на тих же умовах (п. 9.1, п. 9.2. договору).

Згідно із п. 2.1., п. 2.2. договору, користувач використовує надавані за цим договором права наступних сферах підприємницької діяльності, а саме: у сфері виїзної торгівлі. Метою такого використання є забезпечення харчуванням пасажирів на території рухомого складу правоволодільця.

Користувач зобов'язується здійснювати формування вагонів-буфетів поїздів рухомого складу правоволодільця на території ТПС "Дарниця" (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, за користування правами на території рухомого складу користувач сплачує правоволодільцю щомісячно договірну суму, визначену в додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору, шляхом перерахування цих коштів на поточний рахунок правоволодільця.

Додатковими угодами №1 від 18.02.2015, №2 від 27.02.2015, №3 від 24.04.2015, №4 від 01.07.2015 сторони вносили зміни до розрахунку оплати за користування правами на території рухомого складу.

Згідно із п. 3.2. договору, до 11 числа місяця, наступного за звітним, правоволоділець здійснює розрахунок щомісячної договірної суми в залежності від показника населеності на підставі даних АСК ППУЗ у поїздах, зазначених у пункті 1.1 цього договору. Рахунок до оплати правоволоділець виставляє користувачу до 15 числа місяця, - наступного за звітним, який користувач зобов'язаний сплатити протягом 5 (п'яти) банківських днів.

Як вбачається із матеріалів справи, у січні 2016 року позивач надав відповідачу право на використання комерційного досвіду та ділової репутації на суму 402997,85 грн., що підтверджується актом №19 від 31.01.2016 наданих послуг по договору № 1-УЗШК від 01.01.2015.

Вказаний акт та рахунок на оплату №17 від 09.02.2016 були направлені на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 09.02.2016.

Плата за право користування у січні 2016 здійснена відповідачем частково на суму 310000,00 грн. (23.02.2016 - 255000,00 грн. та 24.02.2016 - 55000,00 грн.).

Таким чином, заборгованість відповідача за січень 2016 року становить 92997,85 грн. (402997,85 - 310000,00).

Під час розгляду справи, позивачем заявлено про збільшення позовних вимог на заборгованість за лютий 2016 року за надане позивачем право на використання комерційного досвіду та ділової репутації на суму 379537,20 грн. В підтвердження заборгованості за лютий 2016 року позивачем надано акт №33 від 29.02.2016, який 10 березня 2016 року разом з рахунком на оплату №30 від 29.02.2016 направлений позивачем на адресу відповідача.

Відповідно умов п. 5.1. договору у випадку порушення договору винна сторона несе відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що за прострочення внесення правоволодільцю платежів користувач сплачує йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивач нарахував на суму заборгованості за січень 2016 року, на підставі п. 5.2. договору, пеню у розмірі 5335,38 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України - 3% річних у сумі 364,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1115 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором комерційної концесії одна сторона (правоволоділець) зобов'язується надати другій стороні (користувачеві) за плату право користування відповідно до її вимог комплексом належних цій стороні прав з метою виготовлення та (або) продажу певного виду товару та (або) надання послуг.

Відносини, пов'язані з наданням права користування комплексом прав, регулюються цим Кодексом та іншим законом.

Предметом договору комерційної концесії є право на використання об'єктів права інтелектуальної власності (торговельних марок, промислових зразків, винаходів, творів, комерційних таємниць тощо), комерційного досвіду та ділової репутації (ч. 1 ст. 1116 ЦК України).

Як встановлено судом, у січні 2016 року позивач, на виконання умов договору комерційної концесії № 1-УЗШК від 01.01.2015, надав відповідачу право на використання комерційного досвіду та ділової репутації на суму 402997,85 грн., що підтверджується актом №19 від 31.01.2016 наданих послуг по договору № 1-УЗШК від 01.01.2015. Надані позивачем права користування прийняті відповідачем без зауважень і заперечень.

У лютому 2016 року позивач надав відповідачу право на використання комерційного досвіду та ділової репутації на суму 379537,20 грн.

Акт №33 від 29.02.2016 наданих позивачем у лютому 2016 року прав на використання комерційного досвіду та ділової репутації був направлений 10.03.2016 на адресу відповідача, проте останнім не підписаний.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що плата за користування правами здійснюється на підставі рахунку, який виставляється позивачем та протягом п'яти банківських днів сплачується відповідачем.

Отже, підставою виникнення у відповідача обов'язку оплатити права на використання комерційного досвіду та ділової репутації, а у позивача - права вимоги є виставлення рахунку на оплату.

Судом встановлено, що рахунок №17 від 09.02.2016 на оплату наданих позивачем прав у січні 2016 року був надісланий на адресу відповідача 09.02.2016, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 09.02.2016.

Відповідачем були здійснені часткові оплати за право користування у січні 2016 на суму 310000,00 грн. (23.02.2016 - 255000,00 грн. та 24.02.2016 - 55000,00 грн.), у зв'язку із чим, заборгованість відповідача за січень 2016 року становить 92997,85 грн.

З банківської виписки по рахунку №8853 вбачається, що в призначенні платежу відповідачем зазначено, що оплата права на використання комерційного досвіду та ділової репутації здійснюється за січень 2016 року.

Наявні в матеріалах справи докази відправлення відповідачу рахунку на оплату №17 від 09.02.2016, підписаний між сторонами акт №19 від 31.01.2016, здійснені відповідачем часткові оплати за права користування за січень 2016 року, спростовують доводи відповідача про не отримання рахунку та не настання строку оплати.

Рахунок №30 від 29.02.2016 на оплату за права на використання комерційного досвіду та ділової репутації та акт №33 від 29.02.2016 були направлені на адресу відповідача 10.03.2016, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 10.03.2016 та фіскальний чеком №3124 від 10.03.2016.

У відповідності до п. п. 1 п. 1, п. 2 розділу 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) місцевої - Д+2. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

З огляду на вказані вище положення Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, нормативний строк пересилання рахунку за лютий 2016 року по місту Києву становить чотири дні.

Враховуючи нормативний строк для пересилання рахунку та встановлені договором п'ять банківських днів для його оплати, строк оплати рахунку №30 від 29.02.2016 прострочено відповідачем з 22.03.2016.

Оскільки, в матеріалах справи наявні докази направлення відповідачу рахунку №30 від 29.02.2016 на оплату за права на використання комерційного досвіду та ділової репутації за лютий 2016 року, а жодних доказів, які б спростовували надання позивачем у лютому 2016 року права на використання комерційного досвіду та ділової репутації, відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про необґрунтованість заперечень відповідача.

Суд також зазначає, що зі змісту договору відповідач здійснює оплату за користування правами на підставі рахунку, а пункт 3.2. договору та інші його умови не ставлять обов'язок відповідача здійснювати оплату за користування правами в залежність від підписання актів надання послуг. А тому, не підписання відповідачем акту №33 від 29.02.2016 не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням з оплати за користування правами у лютому 2016 року на суму 379537,20 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач у строки, визначені п. 3.2. договору комерційної концесії № 1-УЗШК від 01.01.2015, оплату за права на використання комерційного досвіду та ділової репутації за січень - лютий 2016 року у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, заборгованість за вказаним договором складає 472535,05 грн. (92997,85 грн. - за січень 2016 року та 379537,20 грн. - за лютий 2016 року).

Щодо заперечень відповідача на розрахунки оплати за користування правами на території рухомого складу (додатки 1 до договору), то суд зазначає, що дані розрахунки були викладені сторонами у новій редакції, зокрема, згідно із додатковими угодами №3 від 24.04.2015 та №4 від 01.07.2015. Додаткові угоди підписані з боку відповідача директором товариства Середою М.О. Вказані угоди відповідачем не оспорювались, в судовому порядку недійсними не визнавались. Інших угод щодо зміни розрахунків сторонами не надано. Крім того, зміна керівника товариства не впливає на чинність визначених сторонами розрахунків.

Доводи про вчинення позивачем з 01.03.2016 протиправних дій відносно майна ТОВ "Торговий дім "Робікон" не можуть спростовувати факту порушення відповідачем зобов'язань за договором комерційної концесії № 1-УЗШК від 01.01.2015, оскільки заборгованість у даній справі виникла за січень - лютий 2016 року, а будь-яких доказів, які б підтверджували те, що виникнення боргу за договором зумовлене невиконанням позивачем своїх зобов'язань, матеріали справи не містять. Окрім того, суд зазначає, що протиправність дій особи, у даному випадку позивача, можуть бути підтверджені лише вироком у кримінальній справі.

Не надано ТОВ "Торговий дім "Робікон" і належних доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач не користувався правами на використання комерційного досвіду та ділової репутації у спірний період.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У відповідності до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріали справи не містять та відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували вжиття ним усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність вини у порушенні зобов'язання, як того вимагає ч. 2 ст. 614 ЦК України, відповідачем не доведено. Докази, які б підтверджували, що порушення умов договору сталося внаслідок випадку або непереборної сили, також відсутні.

Крім того, заборгованість позивача перед позивачем за іншим договором, що є предметом розгляду у справі № 910/6345/16 не звільняє відповідача від виконання взятих на себе перед позивачем зобов'язань.

З огляду на все вищенаведене, підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення визначених договором грошових зобов'язань у суду відсутні.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 472535,05 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 472535,05 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення 5335,38 грн. пені та 364,00 грн. 3% річних.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за прострочення внесення відповідачем платежів встановлена сторонами у п. 5.2. договору.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Пеня та 3% річних нараховані на суму заборгованості за січень 2016 року за періоди 17.02.2016 по 22.02.2016 на суму 402997,85 грн., з 23.02.203 по 24.02.2016 на суму 147997,85 грн., з 25.02.2016 по 15.03.2016 на суму 92997,85 грн.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Враховуючи нормативний строк пересилання рахунку за січень 2016 року згідно із Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, з огляду на визначений у пункті 3.2. договору строк оплати рахунку, прострочення обов'язку з оплати за користування правами наданими у січні 2016 року виникло 23.02.2016, а тому нарахування пені та 3% річних слід здійснювати з цієї дати.

За розрахунком суду сума пені становить 2413,42 грн. та 3% річних становить 165,03 грн., у зв'язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Робікон" (01024, м. Київ, вул. Пилипа Орлика, будинок 9, офіс 32, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (02096, м. Київ, вул. Привокзальна, будинок 3, ) в особі філії "Українська залізнична швидкісна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (02096, м. Київ, вул. Привокзальна, будинок 3, ) суму заборгованості у розмірі 472535,05 грн., суму пені у розмірі 2413,42 грн., 3% річних у розмірі 165,03 грн. та судові витрати у розмірі 7126,70 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2016.

Суддя С.О. Турчин