ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про припинення провадження у справі

19.05.16р. Справа № 904/2406/16

За позовом Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_1 (м.Дніпропетровськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецналадка" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг та плати за землю № 11 від 18.06.2012 та договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг № 2 від 20.01.2015 у загальному розмірі 300 033 грн. 92 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.05.2016)

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - провідний юрисконсульт (довіреність № 88-552-79 від

01.04.2016)

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність від 21.04.2016)

ОСОБА_4 - керівник (спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру

юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від

05.04.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровський національний університет імені ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецналадка" (далі - відповідач) заборгованість у загальному розмірі 358 793 грн. 38 коп. за:

- договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг та плати за землю № 11 від 18.06.2012 у розмірі 19 052 грн. 12 коп.;

- договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг № 2 від 20.01.2015 у розмірі 262 314 грн. 49 коп.

Ціна позову на момент звернення з ним до суду складалася з наступних сум:

- 281 366 грн. 61 коп. - основний борг;

- 77 426 грн. 77 коп. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг та плати за землю № 11 від 18.06.2012 та договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг № 2 від 20.01.2015 в частині повного та своєчасного розрахунку за спожиті в період з грудня 2015 року по лютий 2016 року комунальні послуги, наявністю боргу у сумі 281 366 грн. 61 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 2.2.4. договорів позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 01.02.2016 по 28.03.2016 в сумі 77 426 грн. 77 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 25.04.2016.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 25590/16 від 25.04.2016), в якому він просив суд розгляд справи відкласти, з метою надання часу для ознайомлення з матеріалами справи для підготовки відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 25.04.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 25.04.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 19.05.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі, а також задоволенням клопотання відповідача.

Від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог (вх.суду 31130/16 від 19.05.2016), в якому він, користуючись правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 281 366 грн. 61 коп. та пеню, розраховану за той же період у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 18 667 грн. 31 коп.

Дослідивши подане позивачем клопотання, суд відзначив, що, фактично, позивач зменшив заявлену до стягнення пеню, здійснивши її розрахунок за загальний період з 01.02.2016 по 28.03.2016 з урахуванням законодавчого обмеження її розміру в частині подвійної облікової ставки НБУ.

У судовому засіданні 19.05.2016 вказане клопотання було вручено представнику відповідача, крім того, викладені в ньому обставини були зрозумілі представнику відповідача та не потребували додаткового вивчення та, відповідно, відкладення розгляду справи. Про що було наголошено представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Вказане клопотання підписане уповноваженою особою - представником, якому відповідно до довіреності № 88-552-79 від 01.04.2016 надане таке процесуальне право.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог подана у відповідності до процесуальних вимог в цій частині.

В цей же час, згідно з частиною 3 статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення позовних вимог є правом позивача, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, та, враховуючи, що ціна позову фактично зменшилась, суд приймає вказану заяву позивача.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову 300 033 грн. 92 коп., виходячи з якої й вирішується спір.

У судове засідання 19.05.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 19.05.2016 представником позивача було повідомлено про відсутність предмету спору у даній справі, у зв'язку з чим позивачем було подано клопотання про припинення провадження у справі (вх.суду 31129/16 від 19.05.2016), в якому позивач просить суд припинити провадження на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. На підтвердження відсутності предмету спору відповідачем також було долучено до матеріалів справи банківські виписки на підтвердження добровільної оплати відповідачем заборгованості в сумі 300 033 грн. 92 коп., яка є предметом спору у даній справі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив наявність підстав для припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

У вказаному клопотанні позивач також просить суд повернути йому сплачений ним судовий збір відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", у зв'язку з припиненням провадження у справі.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 18.06.2012 між Дніпропетровським національним університетом імені ОСОБА_1 (далі - балансоутримувач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецналадка" (далі - орендар, відповідач) було укладено договір про відшкодування витрат на надання комунальних послуг та плати за землю № 11 (далі - договір-1, а.с.30-31), відповідно до умов якого орендар зобов'язується компенсувати балансоутримувачу в повному обсязі з урахуванням експлуатаційних витрат вартість комунальних послуг (електроенергії), наданих постачальниками (виробниками) таких послуг для забезпечення діяльності орендаря, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наукова, 7 (1, 2, 3 поверх), НВМ, та займає будівлю загальною площею 276,36 кв. м., яка знаходиться на балансі балансоутримувача, а також відшкодувати балансоутримувачу витрати по сплаті земельного податку за спеціальне використання води та комунальних послуг (вода, стоки, теплопостачання), зобов'язання по якому виникають у балансоутримувача у зв'язку з володінням будівлею та земельною ділянкою, а балансоутримувач бере на себе зобов'язання укладати в необхідних випадках угоди з виробниками (постачальниками) комунальних послуг на надання (постачання) останніх для потреб орендарю (пункт 1.1. договору-1).

У відповідності до пунктів 1.2. та 1.3. договору-1 обов'язок орендаря компенсувати вартість комунальних послуг виникає по відношенню лише до тих послуг, зобов'язання по сплаті яких несе балансоутримувач. У разі відсутності лічильників з обліку спожитих послуг останні обліковуються відповідно до вимог нормативних актів, регулюючих правовідносини по оплаті відповідних комунальних послуг.

У пункті 4.1. договору-1 сторони узгодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року.

Крім того, 20.01.2015 між Дніпропетровським національним університетом імені ОСОБА_1 (далі - балансоутримувач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрспецналадка" (далі - орендар, відповідач) було укладено договір про відшкодування витрат на надання комунальних послуг № 2 (далі - договір-2, а.с.10-11), відповідно до умов якого орендар зобов'язується компенсувати балансоутримувачу в повному обсязі з урахуванням експлуатаційних витрат вартість комунальних послуг (електроенергії), наданих постачальниками (виробниками) таких послуг для забезпечення діяльності орендаря, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наукова, 7 (1, 2, 3 поверх), НВМ, та займає будівлю загальною площею 276,36 кв. м., яка знаходиться на балансі балансоутримувача, а також відшкодувати балансоутримувачу витрати по сплаті земельного податку за спеціальне використання води та комунальних послуг (вода, стоки, теплопостачання), зобов'язання по якому виникають у балансоутримувача у зв'язку з володінням будівлею та земельною ділянкою, а балансоутримувач бере на себе зобов'язання укладати в необхідних випадках угоди з виробниками (постачальниками) комунальних послуг на надання (постачання) останніх для потреб орендарю (пункт 1.1. договору-2).

У відповідності до пунктів 1.2. та 1.3. договору-2 обов'язок орендаря компенсувати вартість комунальних послуг виникає по відношенню лише до тих послуг, зобов'язання по сплаті яких несе балансоутримувач. У разі відсутності лічильників з обліку спожитих послуг останні обліковуються відповідно до вимог нормативних актів, регулюючих правовідносини по оплаті відповідних комунальних послуг.

У пункті 4.1. договору-2 сторони узгодили, що договір набирає чинності з 20 січня 2015 року і діє до 31 грудня 2015 року, стаття 631 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами про надання послуг, які підпадають під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України; вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань (майново-господарських зобов'язань) згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У пункті 2.1.3. договору-2 сторони визначили, що послуги відповідно до предмету договору надаються з 20 січня 2015 року. На виконання умов договору-1 позивачем в період з січня 2016 року по лютий 2016 року були надані відповідачу послуги на загальну суму 19 052 грн. 12 коп., що підтверджується наступними актами про виконані роботи:

- актом про виконані роботи від 12.01.2016 на суму 610 грн. 46 коп. (а.с.36);

- актом про виконані роботи від 15.01.2016 на суму 287 грн. 89 коп. (а.с.35);

- актом про виконані роботи від 27.01.2016 на суму 11 445 грн. 98 коп. (а.с.34);

- актом про виконані роботи від 15.02.2016 на суму 287 грн. 89 коп. (а.с.33);

- актом про виконані роботи від 15.02.2016 на суму 209 грн. 28 коп. (а.с.37);

- актом про виконані роботи від 23.02.2016 на суму 6 210 грн. 62 коп. (а.с.32).

Крім того, на виконання умов договору-2 позивачем в період з грудня 2015 року по лютий 2016 року були надані відповідачу послуги на загальну суму 279 144 грн. 53 коп., що підтверджується наступними актами про виконані роботи:

- актом № 12/16 прийому-передачі електричної енергії від 15.12.2015 на суму 61 830 грн. 04 коп. (а.с.14);

- актом № 01/13 прийому-передачі електричної енергії від 15.01.2016 на суму 68 859 грн. 12 коп. (а.с.13);

- актом № 02/13 прийому-передачі електричної енергії від 15.02.2016 на суму 76 558 грн. 67 коп. (а.с.12);

- актом про виконані роботи відповідно до договору від 12.01.2016 на суму 2 849 грн. 09 коп. (а.с.19);

- актом про виконані роботи відповідно до договору від 15.01.2016 на суму 1 044 грн. 96 коп. (а.с.17);

- актом про виконані роботи відповідно до договору від 27.01.2016 на суму 43 085 грн. 04 коп. (а.с.18);

- актом про виконані роботи відповідно до договору від 15.02.2016 на суму 1 044 грн. 96 коп. (а.с.16);

- актом про виконані роботи відповідно до договору від 15.02.2016 на суму 777 грн. 62 коп. (а.с.20);

- актом про виконані роботи відповідно до договору від 23.02.2016 на суму 23 095 грн. 03 коп. (а.с.15).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, пункти 2.2.3. договорів-1,2 містять ідентичні умови щодо оплати наданих послуг, а саме: орендар зобов'язався не пізніше 30 числа поточного місяця, вносити плату на рахунок балансоутримувача, що надає комунальні послуги, за спожиті послуги.

Відсутність оплати наданих позивачем в період з грудня 2015 року по лютий 2016 року послуг з боку відповідача і стала причиною звернення із позовом до суду.

Крім того, пункти 2.2.4. договорів-1,2 встановлюють, що при несвоєчасному внесення плати орендар зобов'язаний сплачувати пеню у розмірі 0,5 % від несплаченої суми наданих послуг за кожний день прострочення зобов'язань, крім того, сплачувати неустойку, виставлену виробниками (постачальниками) комунальних послуг.

На підставі вказаного пункту договору позивачем була розрахована та заявлена до стягнення пеня за загальний період прострочення з 01.02.2016 по 28.03.2016 в сумі 18 667 грн. 31 коп.

В подальшому, від позивача надійшло клопотання про припинення провадження у справі (вх.суду 31129/16 від 19.05.2016), в якому позивач просить суд припинити провадження на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. На підтвердження відсутності предмету спору відповідачем також було долучено до матеріалів справи банківські виписки, що підтверджують погашення відповідачем заборгованості в сумі 300 033 грн. 92 коп., яка є предметом спору у даній справі.

У судовому засіданні 19.05.2016 представниками позивача та відповідача було повідомлено суд, що на теперішній час заборгованість в сумі 300 033 грн. 92 коп. погашена відповідачем у добровільному порядку в повному обсязі та підтверджено наявність підстав для припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне припинити провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмету спору, з огляду на такі обставини.

Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Так, предметом спору у даній справі була заборгованість в сумі 300 033 грн. 92 коп. за надані в період з грудня 2015 року по лютий 2016 року послуги за договорами-1,2 (281 366 грн. 61 коп. - основний борг та 18 667 грн. 31 коп. пеня), при цьому, з доданих до матеріалів справи документів вбачається, що заборгованість в сумі 300 033 грн. 92 коп. на теперішній час погашена відповідачем у повному обсязі в добровільному порядку.

Суд звертає увагу, що частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Наслідки припинення провадження у справі були роз'яснені судом у судовому засіданні 19.05.2016.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову на момент звернення з ним до суду становила 358 793 грн. 38 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 5 381 грн. 90 коп. (1,5 відсотка ціни позову). Після прийняття заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.05.2016 ціна позову стала складати 300 033 грн. 92 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 4 500 грн. 51 коп. (1,5 відсотка ціни позову).

При цьому, відповідно до платіжного доручення № 000349 від 31.03.2016 позивачем було сплачено 5 381 грн. 90 коп. судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У клопотанні про припинення провадження у справі позивач також просив суд повернути із бюджету судовий збір, сплачений ним при зверненні із позовом до суду.

Враховуючи викладене, а також наявність клопотання позивача, суд вважає за доцільне в порядку, визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернути позивачу суму надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 881 грн. 39 коп. (5 381,90 - 4 500,51).

Крім того, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (частина 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

Враховуючи викладене, а також надходження клопотання позивача щодо повернення йому судового збору, суд вважає за доцільне в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернути позивачу суму сплаченого ним судового збору у розмірі 4 500 грн. 51 коп., оскільки провадження у справі припиняється з підстави, яка не віднесена до виключень, зазначених в пункті 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", що, відповідно, є причиною для повернення судового збору позивачу.

Керуючись пунктом 1-1 частини 1 статті 80, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 904/2406/16 за позовом Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецналадка" про стягнення заборгованості за договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг та плати за землю № 11 від 18.06.2012 та договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг № 2 від 20.01.2015 у загальному розмірі 300 033 грн. 92 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.05.2016) - припинити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_1 (49010, м. Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, будинок 72; ідентифікаційний код 02066747) судовий збір у сумі 5 381 (п'ять тисяч триста вісімдесят одна) грн. 90 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 000349 від 31.03.2016, оригінал якого повернути Дніпропетровському національному університету імені ОСОБА_1.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_5