РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа №910/4017/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Євро-Буд"

про стягнення 20 094,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Драчова Т.С. (довіреність б/н від 04.01.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Євро-Буд" (відповідач) про стягнення 20 094,00 грн., з яких: сума попередньої оплати у розмірі 11820,00 грн. та сума штрафу у розмірі 8274,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору поставки №41 від 05.02.2016 в частині поставки позивачу продукції у встановлені договором строки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/4017/16, розгляд справи призначено на 24.03.2016.

В судове засідання 24.03.2016 представники сторін не з'явились, витребуваних документів не надали, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 розгляд справи №910/4017/16 відкладено на 14.04.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 14.04.2016 заявив клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/4017/16 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 12.05.2016.

05.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2016 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 12.05.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи надсилались на юридичну адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), а відтак, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Також, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 12.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-Євро-Буд" (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" (покупець, позивач) укладено договір поставки №41 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах викладених у цьому договорі цукор білий кристалічний з цукрових буряків виробництва 2015 року, розфасований в мішках по 50 кг (далі - продукція).

У відповідності до п. 2.1. договору сторони встановили, що кількість та розміри продукції, яку зобов'язується придбати покупець, вказано у рахунку-фактурі №63 від 05.02.2016, який є невід'ємною частиною даного договору.

Покупець зобов'язується сплатити 10% обсягу продукції згідно рахунку-фактури №63 від 05.02.2016 протягом однієї банківської доби з моменту отримання рахунку-фактури (п. 2.2. договору).

Згідно із п. 3.1. договору, ціна продукції 11820,00 грн. за тонну з доставкою є договірною між постачальником та покупцем та вказується у рахунку-фактурі №63 від 05.02.2016.

Відповідно до п. 4.3. договору, постачальник зобов'язується відвантажити продукцію покупцю не пізніше ніж протягом доби з моменту отримання грошових коштів від покупця.

Приймання продукції здійснюється покупцем при наявності товарно-супровідних документів у відповідності з Інструкцією про порядок прийому товарів народного споживання по кількості та за якістю. Особа, яка безпосередньо поставляє продукцію повинна надати покупцю належним чином оформлену видаткову накладну, податкову накладну та сертифікат якості на продукцію (п. 5.2., п. 5.4. договору).

Відповідно до п. 2.5. договору, покупець зобов'язується здійснити доплату за продукцію протягом доби з моменту отримання продукції.

Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру №СФ-0000063 від 05.02.2016 на суму 118200,00 грн.

На виконання пункту 2.2. договору позивач перерахував відповідачу 10% від вартості продукції, а саме 11820,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №270 від 08.02.2016.

Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань у визначений договором строк поставку продукції не здійснив, попередньої оплати у розмірі 11820,00 грн. позивачу не повернув.

Відповідно до п. 7.3. договору, при порушенні термінів постачання продукції, що є предметом цього договору, при відмові від продажу продукції або у разі недопостачання продукції постачальник платить покупцеві штраф в розмірі 0.5% від вартості непоставленої або непереданої продукції за кожен день прострочення.

Оскільки, відповідач не здійснив поставку продукції згідно умов договору та не повернув на користь позивача грошові кошти у розмірі 11820,00 грн., які були сплачені позивачем, позивач на підставі п. 7.3. договору нарахував штраф у розмірі 8274,00 грн.

Також, 28.04.2016 позивач звернувся до відповідача із вимогою від 27.04.2016 №187 про повернення 11820,00 грн. попередньої оплати та сплату штрафу у розмірі 8274,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі укладеного між сторонами договору у відповідача виник обов'язок здійснити поставку продукції (цукор білий на суму 118200,00 грн.), а у позивача прийняти продукцію та оплатити її вартість у порядку визначеному пунктами 2.2., 2.5. договору.

Матеріалами справи підтверджується (платіжне доручення №270 від 08.02.2016), що позивач на рахунок відповідача перерахував грошові кошти у розмірі 11820,00 грн., що становить 10% від вартості продукції.

В пункті 4.3. договору сторони погодили, що відповідач зобов'язаний здійснити поставку продукції позивачу не пізніше ніж протягом доби з моменту отримання грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань поставки продукції у строк встановлений пунктом п. 4.3. договору не виконав.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Доказів поставки продукції матеріали справи не містять та відповідачем не надано, попередню оплату у розмірі 11820,00 грн. позивачу не повернуто, що також підтверджується довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" від 06.02.2016 №08.7.0.0.0/19.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У зв'язку із тим, що відповідач поставку продукції у строки встановлені договором не здійснив, позивач в силу приписів ч. 2 ст. 693 ЦК України має право вимагати повернення суми попередньої оплати у розмірі 11820,00 грн. або поставки продукції.

З огляду на вищевстановлені судом обставини, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 11820,00 грн. або поставки продукції, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 11820,00 грн.

На підставі п. 7.3. позивачем заявлено до стягнення 8274,00 грн. штрафу.

Частиною 1 статті 216 та частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України, передбачено, що господарсько-правова відповідальність застосовується до учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.3. договору, при порушенні термінів постачання продукції, що є предметом цього договору, при відмові від продажу продукції або у разі недопостачання продукції постачальник платить покупцеві штраф в розмірі 0.5% від вартості непоставленої або непереданої продукції за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов'язання щодо поставки продукції. Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27.09.2005 по справі №35/475-04, а також, з позицією Вищого господарського суду України від 28.04.2015 у справі №910/5692/14.

Суд, перевіривши розрахунок штрафу (нарахований за період з 10.02.2016 по 23.02.2016), встановив, що розрахунок є арифметично вірним, у зв'язку із чим, позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 8274,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Євро-Буд" про стягнення 20 094,00 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Євро-Буд" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, будинок 55 А, н/п 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт Плюс" (49017, м. Дніпропетровськ, вул. Виборгська, будинок, 33-В, квартира 3, ) суму попередньої оплати у розмірі 11820,00 грн., суму штрафу у розмірі 8274,00 грн., судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16.05.2016.

Суддя С.О. Турчин