РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/21372/15

За первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Актабанк»

До Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

Про стягнення 584 670,61 дол. США

За зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

До Публічного акціонерного товариства «Актабанк»

Про звернення стягнення на предмет застави

Представники сторін:

від Публічного акціонерного товариства «Актабанк»: не з'явився

від Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»: представник за довіреністю Агафонов А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Актабанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про стягнення 584 670,61 доларів США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.15р. порушено провадження у справі № 910/21372/15 та призначено її до розгляду на 17.09.15р.

31.08.15р. до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства надійшла зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до Публічного акціонерного товариства «Актабанк» про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.15р. прийнято до сумісного розгляду з первісним зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до Публічного акціонерного товариства «Актабанк» про звернення стягнення на предмет застави.

14.09.15р. представник Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» через відділ діловодства Господарського суд міста Києва подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку судом відкладено до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.15. зупинено провадження у справі № 910/21372/15 до вирішення іншої пов'язаної справи № 826/19464/15, яка розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.16р. поновлено провадження у справі № 910/21372/15, та призначено її розгляд на 21.04.16р.

15.04.16р. Окружний адміністративний суд міста Києва через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надіслав відповідь на запит суду.

15.04.16р. Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» через відділ діловодства подало письмові пояснення по справі, та документи.

20.04.16р. Публічне акціонерне товариство «Актабанк» через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подало письмові пояснення по справі. Крім того, позивач за первісним позовом просить суд розглядати справу без участі повноважного представника Публічного акціонерного товариства «Актабанк».

20.04.16р. Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подало відзив на первісний позов.

Крім того, відповідач за первісним позовом в судовому засіданні 21.04.16р. подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати додаткові документи по справі.

Суд розглянув подане клопотання відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 21.04.16р., та дійшов висновку про його задоволення, а тому ухвалою від 21.04.2016р. розгляд справи було відкладено на 17.05.2016р. в межах строку передбаченого ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

17.05.2016р. до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові письмові пояснення Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

З приводу заяви б/н від 15.09.2015р. Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про зменшення позовних вимог, в якій позивач за зустрічним позовом просив звернути на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №1z-31.07.2014 від 31.07.2014р., а саме на майнові права Публічного акціонерного товариства «Актабанк» на одержання від Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» наданих йому у вигляді кредиту грошових коштів в розмірі 584 200 доларів США шляхом відступлення від Публічного акціонерного товариства «Актабанк» права вимоги повернення кредитних коштів, наданих Публічним акціонерним товариством «Актабанк» Публічному акціонерному товариству «Діамантбанк» в рамках генерального договору про загальні умови і порядок проведення міжбанківських операцій №011013 від 01.10.2013р., згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 №LD36265 та №140731/000088660, суд зазначає наступне.

За приписами ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Одночасно, відповідно до п.3.11 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Враховуючи, що заява б/н від 15.09.2015р. Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» відповідає приписам ст.22 Господарського процесуального кодексу України остання прийнята господарським судом.

У судовому засіданні 17.05.2016р. представниками Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» було підтримано заявлені зустрічні позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Позивач за первісним позовом у судове засідання 17.05.2016р. не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України не скористався, проте, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

З приводу неявки позивача за первісним позовом у судове засідання 17.05.2016р. суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 21.04.2016р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, а клопотань про відкладення розгляду спору не заявлялось.

До того ж судом прийнято до уваги, що Публічне акціонерне товариство «Актабанк» просило здійснювати розгляд справи без його представника.

За висновками суду, незважаючи на те, що позивач за первісним позовом не з'явився в судове засідання 17.05.2016р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши всі представлені докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

01.10.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» було укладено договір №011013 про загальні умови і порядок проведення міжбанківських операцій, предметом якого відповідно до п1.1 є порядок укладання сторонами угод на проведення міжбанківських операцій і загальні умови їх виконання.

У розділі 3 договору №011013 від 01.10.2013р. визначено види угод, які можуть укладатись сторонами в межах вказаного правочину. Зокрема, контрагенти погодили, що до таких угод належать: угоди по залученню і розміщенню МБК/МБД у національній валюті, ОКВ і ВКВ; конверсійні угоди - угоди з купівлі/продажу однієї валюти проти іншої валюти за курсом, узгодженим в момент їх укладання; угоди типу «ТОД» - договори з поставкою валюти сьогодні; угоди типу «ТОМ» - договори з поставки валюти наступного робочого дня; угоди типу «СПОТ» - угода щодо купівлі-продажу, коли розрив між датою укладання угоди (датою контракту) та датою проведення обміну активами не перевищує двох робочих днів; угоди типу «Форвард» - угоди щодо купівлі-продажу, коли розрив між датою укладання угоди (датою контракту) та датою проведення обміну активами (датою валютування) перевищує два робочі дні; опціон - операція, яка надає право, але не зобов'язує покупця «опціону» здійснити купівлю/продаж однієї валюти за іншу з поставкою коштів в інший термін, ніж по угодах на умовах «ТОД», «ТОМ» і «СПОТ» відповідно до положень, закріплених в угоді і за встановленим на момент укладання угоди курсом. Угода типу «Опціон» за погодженням сторін може бути укладена за європейським або американським варіантом; угоди «СВОП» - угоди, за якими відбувається одночасно купівля і продаж однієї і тієї ж суми іноземної валюти з різними датами валютування або обмін МБК на приблизно еквівалентні суми в різних валютах, за курсами узгодженими сторонами при укладанні угоди; угоди з цінними паперами.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками, і діє протягом невизначеного строку (п.9.1 договору №011013 від 01.10.2013р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №011013 від 01.10.2013р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вказувалось вище, умовами договору №011013 від 01.10.2013р. передбачено, що даним правочином визнаються умови укладання сторонами, в тому числі, окремих угод на надання міжбанківських кредитів.

У розділі 5 договору №011013 від 01.10.2013р. контрагентами визначено порядок укладання окремих міжбанківських угод.

Відповідно до п.5.1 укладеного між сторонами правочину укладання угод відповідно до цього генерального договору відбувається шляхом визначення їх умов у кожному конкретному випадку шляхом проведення переговорів між дилерами сторін за допомогою системи REUTERS DEALING, по телефону або іншими узгодженими засобами зв'язку та обміну відповідними підтвердженнями по системі S.W.I.F.T. або електронній пошті Національного банку України, з урахуванням п.5.4.5. та частини 3 пункту 5.6.3. цього генерального договору. Сторони не мають права відмовитися від виконання укладених угод в односторонньому порядку, крім угод типу «ОПЦІОН».

Згідно п.5.2 договору №011013 від 01.10.2013р. для укладання угод типу МБК (МБД) сторони надають одна одній термінові МБК (МБД) у національній валюті, ВКВ та ОКВ. При наявності тимчасово вільних грошових ресурсів, або при потребі в їх придбанні, зацікавлена сторона, за цим генеральним договором повідомляє про це іншу сторону, з метою узгодження умов угоди. При переговорах сторони домовляються про наступні істотні умови угоди: сума і валюта угоди; дата і час видачі МБК (МБД); дата і час повернення МБК (МБД); процентна ставка; платіжні інструкції надання і повернення коштів; умови забезпечення МБК(МБД).

Після узгодження умов угоди згідно з п.5.2.3., сторони протягом того ж робочого дня обмінюються підтвердженнями (МТ 320). Угода вважається укладеною з моменту здійснення такого обміну. Кредитор виконує платіж тільки після одержання Підтвердження, оформленого згідно п.5.2.5 цього генерального договору. Якщо датою постачання коштів є дата укладання угоди, підтвердження повинно бути направлене не пізніше 16-00 (за київським часом). Підтвердження повинно містити: посилання на реєстраційний номер угоди; найменування сторін, що домовилися, (або S.W.I.F.T.- код); дату укладання угоди; суму і валюту угоди; дати надання і повернення кредиту/депозиту; процентну ставку; суму процентів, що виплачуються; платіжні інструкції із зазначенням повних реквізитів сторін; особливі умови і примітки (у разі потреби), у тому числі граничний час надання /повернення коштів, умови забезпечення.

Як свідчать матеріали справи, в межах генерального договору №011013 від 01.10.2013р. шляхом обміну відповідними повідомленнями по системі S.W.I.F.T. 31.07.2014р. сторонами укладено кредитну угоду, за якою Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» було надано Публічному акціонерному товариству «Актабанк» банківські метали - 429 тройських унцій золота зі строком повернення до 29.08.2014р.

Одночасно, 31.07.2014р. в межах генерального договору сторонами шляхом обміну відповідними повідомленнями по системі S.W.I.F.T. було укладено кредитну угоду, за якою Публічним акціонерним товариством «Актабанк» надано Публічному акціонерному товариству «Діамантбанк» кредит в розмірі 584 200 доларів США. під 1% річних на строк до 29.08.2014р.

За твердженнями представників обох сторін, що підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» було належними чином виконано свої зобов'язання за наведеними вище міжбанківськими угодами в частині передання контрагенту грошових коштів та дорогоцінних металів.

За приписами ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Відповідно до ст.572 Цивільного кодексу України та ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.

З матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення виконання Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» своїх грошових зобов'язань за міжбанківською угодою від 31.07.2014р., між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (заставодавець) та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (заставодержатель) було укладено договір №23-0727/Т/Z від 31.07.2014р. застави майнових прав, який у відповідності до п.1.1 забезпечує вимоги заставодержателя, які випливають з умов договору про надання міжбанківського кредиту (підтвердженому заставодержателем по системі S.W.I.F.T. (угода1), за якими заставодавець зобов'язаний повернути заставодержателю в строк до 29.08.2014р. грошові кошти в розмірі 584 200 дол.США і сплатити проценти за користування ними, за ставкою 1% річних, в сумі 470,61 дол.США в строк до 29.08.2016р.

В забезпечення виконання основного зобов'язання за договором №23-0727/Т/Z від 31.07.2014р. заставодавець передає в заставу заставодержателю належні йому на момент укладання майнові права відповідно до укладеної між заставодавцем і заставодержателем угоди про міжбанківський кредит, а саме право вимоги повернення кредиту в сумі 429 тройських унцій банківського золота не пізніше 29.08.2014р.

Договір №23-0727/Т/Z від 31.07.2014р. згідно пункту 5.1 набирає законної сили після його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань заставодавцем за угодою 1 та цим правочином.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення виконання Публічним акціонерним товариством «Актабанк» своїх обов'язків з повернення кредиту у розмірі 429 тройських унцій банківського золота, між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (заставодавець) було укладено договір №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. застави майнових прав, предметом відповідно до п.1.1 якого є правовідносини сторін, що виникають в зв'язку з заставою майнових прав у забезпечення вимог заставодержателя відповідно міжбанківської генеральної угоди, укладеної між сторонами на підставі генеральної угоди №011013 від 01.10.2013р. та сфівтових повідомлень від 31.07.2014р., та всіх укладених до неї додаткових угод.

У розділі 2 вказаного правочину контрагентами визначено суть забезпечених заставою вимог, а саме погоджено, що відповідно до основного зобов'язання заставодержатель надав заставодавцю кредит в розмірі 429 тройських унцій банківського золота на строк з 31.07.2014р. по 29.08.2014р.

Зі змісту договору №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. вбачається, що в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань Публічним акціонерним товариством «Актабанк» передано в заставу право заставодавця на одержання від заставодержателя кредитних коштів в розмірі 584 200 дол.США.

Відповідно до п.3.6 договору №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. оціночна вартість предмету застави становить 584 200 дол.США.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договори №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. та №23-0727/Т/Z від 31.07.2014р. як належні підстави у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок, зокрема, позичальника повернути кредит та сплатити проценти за кредитним договором.

За приписами ст.10561 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як зазначалось вище, контрагентами було погоджено, що кінцевим строком повернення кредиту в розмірі 429 тройських унцій банківського золота (Публічним акціонерним товариством «Актабанк») та в сумі 584 200 дол.США і сплати процентів за користування ними, за ставкою 1% річних, в сумі 470,61 дол.США (Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк») було 29.08.2016р.

Проте, за твердженнями представників обох сторін, ані Публічним акціонерним товариством «Актабанк», ані Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» свої зобов'язання виконано не було.

Тобто, Публічним акціонерним товариством «Актабанк» не було повернуто Публічному акціонерному товариству «Діамантбанк» кредит в розмірі 429 тройських унцій банківського золота, а Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» не повернуто Публічному акціонерному товариству«Актабанк» грошові кошти в сумі 584 200 дол.США та не сплачено проценти за користування кредитними коштами в сумі 470,61 дол.США. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Аналогічні положення містить і ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яка надає право обтяжувачу в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне зобов'язання, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

У відповідності до ч. 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про заставу" встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Як було встановлено вище, що в якості забезпечення виконання Публічним акціонерним товариством «Актабанк» своїх обов'язків з повернення кредиту у розмірі 429 тройських унцій банківського золота, між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (заставодавець) було укладено договір №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. застави майнових прав, предметом відповідно до п.1.1 якого є правовідносини сторін, що виникають в зв'язку з заставою майнових прав у забезпечення вимог заставодержателя відповідно міжбанківської генеральної угоди, укладеної між сторонами на підставі генеральної угоди №011013 від 01.10.2013р. та сфівтових повідомлень від 31.07.2014р., та всіх укладених до неї додаткових угод.

Зі змісту договору №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. вбачається, що в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань Публічним акціонерним товариством «Актабанк» передано в заставу право заставодавця на одержання від заставодержателя кредитних коштів в розмірі 584 200 дол.США.

Відповідно до п.3.6 договору №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. оціночна вартість предмету застави становить 584 200 дол.США.

За умовами п.5.1 договору №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. заставодавець має право звернути стягнення на заставлене майнове право у випадку, якщо в момент настання терміну виконання будь-якого зобов'язання заставодавця, що забезпечене заставою, повністю або частково не буде виконано заставодавцем.

Застводавець набуває права звернення стягнення на предмет застави у випадку якщо в момент настання терміну виконання будь-якого обов'язку заставодавця за основним зобов'язанням, що забезпечене заставою, таке зобов'язання повністю або частково не буде виконано, або заставодавець порушить хоча б один свій обов'язок, передбачений договором застави, незалежно від настання терміну виконання основного зобов'язання (п.6.1 договору №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р.).

У п.6.2 вказаного договору визначено, що з моменту виникнення права звернення на предмет застави, заставодержатель набуває права вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права.

Згідно п.6.3 договору №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. заставлені майнові права також можуть бути реалізовані за згодою сторін шляхом укладання угоди про уступку заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає з заставленого права.

З матеріалів справи вбачається, що застава за договором №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом №47735848 від 28.08.2015р. про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Як було встановлено вище, Публічним акціонерним товариством «Актабанк» не було повернуто Публічному акціонерному товариству «Діамантбанк» кредит в розмірі 429 тройських унцій банківського золота.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови №576 від 16.09.2014р. Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №90 від 16.09.2014р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "АКТАБАНК», згідно з яким з 17.09.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариством «Актабанк».

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього), який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду та протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці згідно статті 49 Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Таким чином, після затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб реєстру акцептованих вимог кредиторів Позивача, кредитори банку можуть задовольнити свої вимоги виключно в черговості та в порядку передбаченого ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, згідно спеціальної норми частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергово задоволення вимог заставодержателя. Звернення стягнення на предмет застави в процедурі ліквідації банку здійснюється за рахунок заставного майна позачергово, тобто без віднесення до будь-якої черги, що повністю узгоджується з вимогами частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Тобто, у даному випадку введення у позивача за первісним позовом ліквідаційної процедури не нівелює права кредиторів банку задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Викладені обставини також підтверджуються висновками Вищого адміністративного суду України, наведені в постанові по справі №826/5982/15 від 20.01.2016 р. у справі за позовом ПАТ "Вернум Банк" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Південкомбанк" Остапенко І.В. про визнання незаконними та протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Як вбачається з представлених суду документів, 27.01.2015р. Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» звернулось до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з кредиторськими вимогами, а саме про повернення кредиту в розмірі 429 тройських унцій банківського золота.

Проте, за твердженнями позивача за зустрічним позовом, вимоги останнього до реєстру включено не було, на заяву №557/25-2/1-01 від 23.01.2015р. Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» відповіді не надано, що стало підставою для звернення останнього до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Актабанк" Приходько Юлії Вікторівни про: - визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Актабанк" Приходько Юлії Вікторівни щодо невнесення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" за кредитною угодою від 31.07.2014р. (згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 №LD36288 та №140731/000088661) на 429 тройських унцій золота до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Актабанк"; зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Приходько Юлію Вікторівну внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Актабанк", шляхом визначення вимог Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" за кредитною угодою від 31.07.2014р. (згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 №LD36288 та №140731/000088661) на 429 тройських унцій золота, як таких, що забезпечені заставою на підставі Договору застави майнових прав №1z-31.07.2014 від 31.07.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Публічним акціонерним товариством "Актабанк", та подати ці зміни до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження; зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Приходько Юлію Вікторівну внести зміни до складу ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства "Актабанк" шляхом визначення майна, що є предметом застави за Договором застави майнових прав №lz-31.07.2014 від 31.07.2014р. укладеного між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Публічним акціонерним товариством "Актабанк", як такого, що використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя - Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" за кредитною угодою від 31.07.2014р. (згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 № LD36288 та №140731/000088661), та подати ці зміни до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження.

Постановою від 02.12.2015р. Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №826/19464/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» було задоволено в повному обсязі: визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Актабанк" Приходько Юлії Вікторівни щодо невнесення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" за кредитною угодою від 31.07.2014р. (згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 №LD36288 та №140731/000088661) на 429 тройських унцій золота до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Актабанк". Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Приходько Юлію Вікторівну внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Актабанк", шляхом визначення вимог Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" за кредитною угодою від 31.07.2014р. (згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 №LD36288 та №140731/000088661) на 429 тройських унцій золота, як таких, що забезпечені заставою на підставі Договору застави майнових прав №1z-31.07.2014 від 31.07.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Публічним акціонерним товариством "Актабанк", та подати ці зміни до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Приходько Юлію Вікторівну внести зміни до складу ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства "Актабанк" шляхом визначення майна, що є предметом застави за Договором застави майнових прав №lz-31.07.2014 від 31.07.2014р. укладеного між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Публічним акціонерним товариством "Актабанк", як такого, що використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя - Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" за кредитною угодою від 31.07.2014р. (згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 №LD36288 та №140731/000088661), та подати ці зміни до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження.

Наразі, за поясненнями представників обох сторін, вказане вище судове рішення не оскаржувалось та набуло законної сили у відповідності до вимог чинного законодавства.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, постанова від 02.12.2015р. Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №826/19464/15, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

У наведеному судовому акті було встановлено, що 23 січня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" звернулось до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" Приходько Юлії Вікторівни з заявою №557/25-2/1-01 з вимогою до банку про внесення вимог Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до Публічного акціонерного товариства "Актабанк" за кредитною угодою від 31.07.2014р. на 429 тройських унцій золота до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Актабанк" та про включення до ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства "Актабанк" майно, яке є предметом застави за договором застави майнових прав №1z-31.07.2014 від 31.07.2014р.

Вказана заява Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" була отримана уповноваженою особою відповідача 02.02.2015р.

Таким чином, приймаючи до уваги наслідки розгляду справи №826/19464/15, суд зазначає, що твердження Публічного акціонерного товариства "Актабанк" про погашення кредиторських вимог позивача за зустрічним позовом у відповідності до ч.1 ст.49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є безпідставними та юридично неспроможними.

Одночасно, посилання відповідача за зустрічним позовом на те, що відповідно до постанови №19 від 15.01.2015р. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №6 від 16.01.2015р. «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Актабанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочато з 16.01.2016р. процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Актабанк", що на думку останнього, вказує на можливість задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" лише в межах ліквідаційної процедури у відповідності до черговості, що передбачена ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Дійсно, згідно відповідно до частини 1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог кредиторів банку здійснюється за рахунок одержаних від реалізації майна банківської установи грошових коштів. Вказаною статтею також передбачено черговість задоволення кредиторських вимог та вказано, що вимоги до банку задовольняються в наступному порядку: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від реалізації майна, недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги, уповноважена особа Фонду не враховує суму грошових вимог цього кредитора (ч.4 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Як вже зазначалось, згідно спеціальної норми частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергово задоволення вимог заставодержателя. Звернення стягнення на предмет застави в процедурі ліквідації банку здійснюється за рахунок заставного майна позачергово, тобто без віднесення до будь-якої черги, що повністю узгоджується з вимогами частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Тобто, у даному випадку Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" має право на позачергове задоволення своїх кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства "Актабанк" за рахунок заставленого майна.

Як вбачається з представлених до матеріалів справи документів, 23.06.2015р. Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" звернулось до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" з заявою про погодження звернення стягнення на предмет застави, відповіді на яку від відповідача за зустрічним позовом отримано так і не було.

Звернення стягнення на предмет застави за договором №1-z31.07.2014 від 31.07.2014р. було зареєстровано позивачем за зустрічним позовом 21.04.2016р., що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом №49475400 від 25.04.2016р. з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

За приписами ст.590 Цивільного кодексу України Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

У ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, в тому числі, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 вказаного нормативно правового акту.

Статтею 26 вказаного нормативного-правового акту передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Тобто, обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб звернення стягнення на предмет застави в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства.

Одночасно, слід зазначити, що у відповідності до ч.3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що звернення стягнення на заставне майно повинно відбуватись за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності, у цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

З наявного в матеріалах справи звіту б/н від 29.03.2016р. про незалежну оцінку майнових прав, що визначені в договорі застави майнових прав 1z-31.07.2014 від 31.07.2014р., який складено Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземним капіталом «Верітекс» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №842/15 від 03.11.2015р.), оціночна вартість предмету застави за договором 1z-31.07.2014 від 31.07.2014р. становить 584 200 дол.США.

Тобто, вартість предмету застави, вказана позивачем за зустрічним позовом є такою, що визначена у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За таких обставин, з огляду на все вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про звернення на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №1z-31.07.2014 від 31.07.2014р., а саме на майнові права Публічного акціонерного товариства «Актабанк» на одержання від Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» наданих йому у вигляді кредиту грошових коштів в розмірі 584 200 доларів США шляхом відступлення від Публічного акціонерного товариства «Актабанк» права вимоги повернення кредитних коштів, наданих Публічним акціонерним товариством «Актабанк» Публічному акціонерному товариству «Діамантбанк» в рамках генерального договору про загальні умови і порядок проведення міжбанківських операцій №011013 від 01.10.2013р., згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 №LD36265 та №140731/000088660.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо часткового задоволення первісних позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до Публічного акціонерного товариства «Дамантбанк» про стягнення 584 670,61 доларів США, яких основний борг в сумі 584 200 дол.США та проценти за користування кредитом в сумі 470,61 дол.США.

Як було встановлено вище, Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» не повернуто Публічному акціонерному товариству «Актабанк» грошові кошти в сумі 584 200 дол.США та не сплачено проценти за користування кредитними коштами в сумі 470,61 дол.США.

Відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, відповідно до приписів ст.606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Тобто, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Отже, щоб зобов'язання припинилось на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Поєднання боржника та кредитора може бути наслідком, зокрема, правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом (злиття, приєднання тощо).

Тобто, враховуючи висновки суду стосовно звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №1z-31.07.2014 від 31.07.2014р., а саме на майнові права Публічного акціонерного товариства «Актабанк» на одержання від Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» наданих йому у вигляді кредиту грошових коштів в розмірі 584 200 доларів США шляхом відступлення від Публічного акціонерного товариства «Актабанк» права вимоги повернення кредитних коштів, наданих Публічним акціонерним товариством «Актабанк» Публічному акціонерному товариству «Діамантбанк» в рамках генерального договору про загальні умови і порядок проведення міжбанківських операцій №011013 від 01.10.2013р., суд дійшов висновку про припинення зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» з повернення Публічному акціонерному товариству «Актабанк» кредитних коштів в сумі 584 200 доларів США внаслідок поєднання боржника та кредитора в одній особі.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Актабанк» в частині стягнення основного боргу в сумі 584 200 доларів США підлягають залишенню без задоволення.

Одночасно, зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» зі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 470,61 дол.США не є припиненим та повинно бути виконаним відповідачем за первісним позовом.

Відповідачем за первісним позовом протягом розгляду справи наявність заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Актабанк» зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 470,61 дол.США. було підтверджено.

Отже, вимоги Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про стягнення 470,61 дол.США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З приводу розподілення судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами ст.84 Господарського процесуального кодексу України в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання Публічним акціонерним товариством «Актабанк» позову) від сплати судового збору звільняється, в тому числі, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

За приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позовних вимог судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

У п.4.5 Постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору та якщо позов такої особи залишено без задоволення, судовий збір не стягується.

Оскільки у даному випадку саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулась до господарського суду з позовом від імені Публічного акціонерного товариства «Актабанк», то заявник звільнений від сплати судового збору.

Судовий збір в сумі 58,82 грн. за позовні вимоги про стягнення 470,61 дол.США підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом на користь Державного бюджету України.

Судовий збір за подання зустрічного позову залишається за Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» з огляду на приписи ст.ст. 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (04070, м. Київ, Контрактова площа, будинок 10-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Актабанк» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, вул. Шевченка, будинок 53, ) проценти за користування кредитом в сумі 470 (чотириста сімдесят) доларів США 61 цент.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (04070, м. Київ, Контрактова площа, будинок 10-А, ) в доход Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір в сумі 58 (п'ятдесят вісім) грн. 82 коп.

5. Зустрічний позов задовольнити повністю.

6. Звернути на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (04070, м. Київ, Контрактова площа, будинок 10-А, ) стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №1z-31.07.2014 від 31.07.2014р., а саме на майнові права Публічного акціонерного товариства «Актабанк» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, вул. Шевченка, будинок 53, ) на одержання від Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» наданих йому у вигляді кредиту грошових коштів в розмірі 584 200 9пятсот вісімдесят чотири тисячі двісті) доларів США шляхом відступлення від Публічного акціонерного товариства «Актабанк» права вимоги повернення кредитних коштів, наданих Публічним акціонерним товариством «Актабанк» Публічному акціонерному товариству «Діамантбанк» в рамках генерального договору про загальні умови і порядок проведення міжбанківських операцій №011013 від 01.10.2013р. в сумі 584 200 дол. США, згідно підтверджень по системі S.W.I.F.T. у форматі МТ320 №LD36265 та №140731/000088660.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2016р.

Суддя Т.М. Ващенко