РІШЕННЯ

16 травня 2016 року Справа № 913/441/16

Провадження №6/913/441/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Рубіжне Луганської області

до відповідача Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 49 384 грн. 00 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_3, довіреність б/н від 15.07.2015;

від відповідача - представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором про закупівлю послуг за державні кошти №25 ор від 25.03.2014 в розмірі 19 384 грн. 00 коп., в тому числі: заборгованість за договором в розмірі 46 512 грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 074 грн. 44 коп., 3% річних в розмірі 751 грн. 05 коп., штраф в розмірі 46 грн. 51 коп.

Позивач надав до суду заяву від 16.05.2016 про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зокрема заперечення на відзив, копії довіреності від 02.07.2013р.

Судом, заява позивача з відповідними додатками долучена до матеріалів справи.

Відповідач за відзивом на позовну заяву від 20.04.2016, додатком до відзиву на позовну заяву від 27.04.2016 проти позову заперечує та зокрема зазначає наступне.

25.03.2014 між ФОП ОСОБА_1 та Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти (оренда приміщення за адресою - АДРЕСА_2 (під розміщення РС Рубіжанського МУЮ та Рубіжанського МУЮ). До цього договору укладено додаткові угоди від 30.04.14, 15.12.14, 23.01.15.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом оплати орендарем після пред'явлення орендодавцем рахунку на оплату та акту приймання-передачі наданих послуг. У зв'язку з вимушеним переміщенням Головного територіального управління юстиції у Луганській області до іншої будівлі, а в подальшому до інших міст Луганської області (м. Сватове, м. Сєвєродонецьк) та неможливістю вивозу документації у зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території м. Луганська та Луганської області, договір та акти приймання передачі наданих послуг були втрачені, що унеможливлює виконання фінансових зобов'язань перед позивачем.

В той же час, Головне територіальне управління юстиції у Луганській області не мало можливості підписати додаткову угоду від 23.01.2015, оскільки фактично до 13.02.2015 такого управління не існувало, а було - Головне управління юстиції у Луганській області.

Крім цього, відповідач зазначає, що орендоване приміщення належить на праві приватної власності ОСОБА_4, яка довіреністю від 02.03.2013 уповноважила ОСОБА_1 від її імені укладати на умовах і розсуд останнього договори оренди нерухомого майна. В той же час, позивачем не надано жодних документів, щоб підтверджували його повноваження на отримання відповідних коштів. Оскільки позивач у справі не є власником відповідного майна, то і не є уповноваженою особою на отримання відповідних коштів за оренду майна. Разом з цим, ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі оскільки права останнього ніяким чином не порушені.

Позивач за письмовими поясненнями від 25.04.2016 та запереченнями від 16.05.2016 р. зазначив, що договір від 25.03.2014 № 25ор фактично є договором оренди і правовідносини сторін в даному випадку регулюються нормами чинного законодавства щодо найму, зокрема ст.ст. 759,765,795 ЦК України.

Так, відповідач орендував приміщення, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності від 28.05.2010. В той же час, ОСОБА_4 02 липня 2013 видала нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_1 на укладання на умовах на його розсуд договору оренди нерухомого майна по АДРЕСА_1.

Крім цього, 02 липня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 була підписана угода «щодо розуміння дій» стосовно майна. Так, відповідно до вказаної угоди сторони домовилися щодо укладання на умовах на розсуд ФОП ОСОБА_1 договорів, у зв'язку з чим всі договори та зміни до них ОСОБА_1 укладає від свого імені.

Як свідчать матеріали справи, в обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 25.03.2014 між ФОП ОСОБА_1 і ГТУЮ в Луганській області був укладений договір № 25ор «Про закупівлю послуг за державні кошти» з додатковими угодами до нього.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання з оплати за оренду нежитлового приміщення, що використовувалося для розміщення Рубіжанського міського управління юстиції.

Термін дії договору сторонами визначений до 31 березня 2015 року.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунок проводиться шляхом оплати орендарем після пред'явлення орендодавцем рахунку на оплату та акту приймання-передачі наданих послуг.

У зв'язку з тим, що рахунки й акти були спрямовані на адресу відповідача простою кореспонденцією в м. Луганськ, виникла необхідність повторно пред'явити відповідачу відповідні акти та рахунки на оплату наданих послуг. У зв'язку з цим, позивач, за листом від 18.08.2015р. направив на адресу позивачу (АДРЕСА_3) акти здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунки за період травень 2014 року - квітень 2015 року. Відповідачем вказані документи були отримані 20.08.2015р., про що свідчить відмітка органу поштового зв'язку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Згідно п. 4.2 договору розрахунки за надані послуги здійснюються поетапно за фактом наданих послуг у 10-ти денний строк з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Строк дії договору з 01 січня 2014р до 30.04.2014р., додатковою угодою від 30.04.2014р. строк дії договору продовжено до 31.12.2014р.

Пунктом 1 додаткової угоди від 23.01.2015р. до договору від 25.03.2014 №25-ор сторонами було продовжено строк дії договору до 31.03.2015р.

Таким чином, договір про закупівлю послуг за державні кошти від 25.03.2014 №25-ор діяв в період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2015 року.

При огляді в судовому засіданні оригіналів зазначеного договору та додаткових угод до нього, судом встановлено, що вказані документи підписані уповноваженими особами сторін та мають відповідні печатки.

У зв'язку з тим, що відповідач 20.08.2014 отримав відповідні рахунки та акти, то повинен був їх підписати та оплатити виконані роботи відповідно до п. 6.1.2 договору. З урахуванням цього, позивач вважає, що оплата за оренду нежитлового приміщення повинна бути здійснена відповідачем не пізніше 10 днів з дати отримання рахунків, тобто до 30.08.2015.

Так, відповідачем у квітні 2014 року була сплачена заборгованість за договором в загальній сумі 11 628 грн. 00 коп. за період січень - березень 2014р. В той же час, починаючи з квітня 2014 року по березень 2015 року, відповідачем жодних оплат заборгованості за договором здійснено не було, у зв'язку з чим заборгованість за 12 місяців складає 46 512 грн. 00 коп.

Оскільки відповідачем оплата наданих послуг в добровільному порядку здійснена не була утворилась заборгованість в сумі 46 512,00 грн. яку позивач просить стягнути на свою користь.

Відповідно до п.7.3. договору, за несвоєчасну оплату наданих послуг відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 0,1% від вартості товару, у зв'язку з чим позивачем нарахований та заявлений до стягнення штраф в сумі 46 грн. 51 коп.

Також, позивачем до стягнення заявлені інфляційні нарахування в сумі 2 074,44 грн. та 3% річних в сумі 751,05 грн. нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України.

За поясненнями позивача, укладений договір фактично є договором найму і до правовідносин сторін за цим договором застосовуються положення ст.ст. 762,765,795 ЦК України.

Також в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст.ст 30,532,610,611 ЦК, ст.ст. 193,216,218 ГК України та ніші.

Відповідач проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві та вказаних вище.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

25.03.2014 між Головним управлінням юстиції у Луганській області в особі начальника Варнакова Є.Г. (на підставі положення від 23.06.2011 № 1707/5) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 25ор.

За умовами договору позивач у справі (учасник за договором) зобов'язується у 2014 році надати замовнику (відповідачу у справі) послуги, зазначені в п. 1.2 договору, а останній зобов'язується прийняти ці послуги та оплати їх на умовах договору.

Згідно п. 1.2 передбачені послуги із здавання під найм власної нерухомості (оренда приміщень, код за державним класифікатором продукції та послуг 68.20).

Кількісні характеристики виконуваних послуг - приміщення передається в оренду під розміщення структурного підрозділу замовника - Рубіжанського міського управління юстиції та реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції.

Адреса розміщення - АДРЕСА_2

Приміщення розташоване на третьому поверсі трьохповерхової будівлі, площа приміщення, що передано в оренду - 190,0 кв.м. Приміщення передається замовнику по акту прийому- передачі та вважається переданим в оренду з моменту підписання відповідного акту.

Згідно п. 10.1 договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 30 квітня 2014 року.

Згідно п. 3.1 договору ціна договору становить 15 504,00 грн. (без ПДВ). Вартість 1 кв.м становить 20,40 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунок проводиться шляхом оплати орендарем після пред'явлення орендодавцем рахунку на оплату та акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п. 4.2 договору розрахунки за надані послуги здійснюються поетапно за фактом надання послуг у 10-ти денний термін з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Додатковою угодою від 30.04.2014 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2014 року.

Згідно п. 3.1 в редакції додаткової угоди від 15.12.2014 сторони визначили, що ціна договору становить 46 512,00 грн. (без ПДВ). Вартість 1 кв.м складає 20,40 грн.

Додатковою угодою від 23.01.2015 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2015 року.

Згідно акту приймання-передачі від 25.03.2014 ФОП ОСОБА_1 передав, а Головне управління юстиції у Луганській області прийняло з 01 січня 2014 року в платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 190,0 кв.м, яке розташоване за адресою - АДРЕСА_2

Незважаючи на те, що сторони визначили договір № 25ор як договорів про надання послуг, фактично вказаний договір є договором найму та правовідносини сторін за цим договором регулюються, зокрема, нормами глави 58 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає, або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 761 ЦК України право передачі майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

За змістом ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 28.05.2010 року, об'єкт нерухомого майна за адресою - АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4, в тому числі, і третій поверх вказаної будівлі (приміщення 1 з кімнатами 79-99 основною площею 173,2 кв.м, загальною площею 278,6 кв.м) на підставі рішення виконавчого комітету Рубіжанської міської ради №266 від 25.05.2010.

Вказане також підтверджується і витягом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 01.06.2010.

Тобто, фактично, майно, що було передано позивачем в оренду відповідачу, належить іншій особі, а саме - ОСОБА_4, що також підтверджено і сторонами у справі за відповідними поясненнями та відзивом.

Як свідчать матеріали справи, 02 липня 2013 року ОСОБА_4 була видана довіреність ОСОБА_1 (нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є., зареєстровано в реєстрі за № 2578). За вказаною довіреністю ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 право представляти її інтереси в бюро технічної інвентаризації, установах державної виконавчої служби, органах влади та місцевого самоврядування, а також інших з усіх питань, пов'язаних із управлінням належним їй нерухомим майном, що знаходиться за адресами - АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Для цього ОСОБА_1 надано право, зокрема, подавати від імені ОСОБА_4 заяви, в тому числі і заяви про належність майна на праві приватної власності, укладати на його розсуд договори оренди (найму), а також виконувати інші дії, що пов'язані із виконанням цієї довіреності.

Тобто, наведений вище текст довіреності свідчить про те, що повноваження ОСОБА_1 були надані лише для здійсненні відповідної діяльності, пов'язаної із управлінням майном розташованим за адресами - АДРЕСА_2, і АДРЕСА_3 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 При цьому, будь-яких повноважень щодо представництва її інтересів в суді ОСОБА_1 не надано.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 представляти саме її інтереси, а не його власні.

В якості погодження умов договору № 25ор ОСОБА_4, позивачем до суду надано угоду щодо розуміння дій від 02.07.2013, за якою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 узгоджено, що право укладання на умовах та розсуд останнього стосується того, що відповідні договори ОСОБА_1 може укладати від свого імені.

При цьому інша довіреність ніж та, що була вказана вище, власником майна позивачу не видавалася та повноваження останнього не змінювалися.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Згідно ч. 3 вказаної статті представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Тобто, заборона вчиняти відповідний правочин представником у власних інтересах встановлена прямою нормою закону.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В даному випадку, за довіреністю від 02.07.2013 р. ОСОБА_1 не був уповноважений діяти у власних інтересах, а повинен був діяти в інтересах ОСОБА_4

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і позивача, який мав довести наявність таких обставин, на підставі яких ним заявлені позовні вимоги.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 цього кодексу).

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст. 42 ГПК України).

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно встановленою підвідомчістю господарських справи за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридична зацікавленість позивача у вирішенні спору судом, покладає на нього обов'язок довести, що цивільні права та інтереси позивача порушені відповідачем.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 під поняттям "охоронюваний законом інтерес", що вживається в законах України, треба розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

В даному випадку, ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі оскільки, права останнього щодо володіння або користування відповідним нерухомим майном не порушенні, так як останній не є ані власником цього майна, ані належним користувачем і у останнього відсутні повноваження на представництво інтересів власника майна у суді.

За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 38, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Витрати з оплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення - 23.05.2016.

Суддя Т.А. Василенко