ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 910/24760/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Данилова Т.Б. (доповідач)

судді: Данилова М.В., Гоголь Т. Г.

розглянувши матеріали касаційної скаргипублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 15.02.2016р.
у справі господарського суду№910/24760/15 міста Києва
за позовомкомунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
допублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
про за участю представників сторін: позивача - відповідача -розірвання договору пр. Лєгостаєв І.В. - дов. №40-Д від 04.03.16р. пр. Герасименко І.В. - дов. №3 від 12.04.16р.

У зв'язку з перебуванням судді Яценко О.В. на навчанні з підвищення кваліфікації розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 18.04.2016р. №08.03-04/1208 було призначено автоматичну зміну складу колегії судів у справі №910/24760/15, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.04.2016р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Данилова Т.Б. (доповідач), судді Данилова М.В., Гоголь Т. Г.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., укладеного між комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Позовні вимоги були вмотивовані тим, що у зв'язку із внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" для позивача в силу приписів наведеного Закону стало неможливим виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, у зв'язку тим, що позивач не є виконавцем послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, не є балансоутримувачем та не є споживачем відповідних послуг. Одночасно, всі приміщення, в які здійснювалось водопостачання за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р., передано на баланс комунального підприємства "Керуюча дирекція Шевченківскього району м.Києва". Отже, на думку позивача, спірний правочин має бути розірваний на підставі ст.652 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. (суддя Любченко М.О.), залишеними без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016р. (судді Федорчук Р.В., Лобань О.І., Майданевич А.Г.) позовні вимоги задоволено, розірвано з моменту набрання рішенням законної сили договір №05618/2-10 від 20.04.2005р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, укладений між комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", посилаючись на обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення і постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і використовує питну воду для власних потреб, а також, що спірний договір був предметом розгляду у справі №910/26579/14, і в якій прийнято рішення про відмову в розірванні договору.

В додаткових поясненнях до касаційної скарги касатор ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" посилається на судову практику місцевих і апеляційних судів, а також на розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.08.2015р. №791.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.08.2015р. №791 відсутнє в матеріалах справи і не було предметом розгляду в судах попередніх інстанцій, тому на підставі ст.1117 ГПК України додані документи касаційним судом не розглядаються і не враховуються при розгляді касаційної скарги, а приєднуються до матеріалів справи.

У запереченнях на касаційну скаргу КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає судові рішення законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні і постанові та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 20.04.2005р. між комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (абонент) та відкритим акціонерним товариством Акціонерна компанія "Київводоканал" (найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал") (постачальник) було укладено договір №05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, відповідно до якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій міста Києва приймати від нього стічні води відповідно до Правил приймання стічних вод у систему каналізації міста Києва, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому послуг на умовах правочину, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлений Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених Наказом №65 від 01.07.1994р. Держжитлокомунгоспу України, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.07.1994р. за №165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом №37 від 19.02.2002р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.04.2002р. за №403/6691, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, що виникають за договором.

В процесі виконання спірного договору сторонами було складено дислокації будівель та споруд житлової і нежитлової забудови, до яких на підставі означеного договору здійснювалось водопостачання та приймання стічних вод. Протягом строку дії договору до переліку об'єктів нерухомого майна неодноразово вносились зміни та уточнення.

Договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за двадцять днів до припинення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить іншого контрагента про його припинення (п.7.1 договору №05618/2-10 від 20.04.2005р.).

Судами встановлено, що сторонами було підтверджено обставини щодо чинності договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. та факт його пролонгації на підставі п.7.1 не спростовано.

Приймаючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно із ч.ч.2, 3, 4 ст.188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.05.2011р. по справі №3-47гс11.

Преамбулою до Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, які було затверджено постановою №1497 від 30.12.1997р. Кабінету Міністрів України (в редакції, що була чинною на момент укладання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. ), було визначено, що виконавцем житлово-комунальних послуг є житлово-експлуатаційні та водо-, теплопостачальні, каналізаційні або інші підприємства і організації, які безпосередньо надають споживачеві комунальні послуги. Виконавця послуг у комунальному житловому фонді визначають місцеві державні адміністрації або органи місцевого самоврядування, в інших випадках - власник житлового будинку, об'єднання співвласників будинків тощо. При цьому, в одному будинку може бути визначений лише один виконавець окремої послуги. Одночасно, споживачем було визначено підприємство, що одержує послуги від виробника та постачає їх виконавцеві або споживачеві.

У зв'язку з прийняттям постанови №630 від 21.07.2005р. Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", Правила надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, які було затверджено постановою №1497 від 30.12.1997р. Кабінету Міністрів України, втратили чинність.

Пунктом 2 Постанови №630 від 21.07.2005р. Кабінету Міністрів України визначено, що терміни, не визначені постановою, вживаються у значенні, наведеному у Законі України "Про житлово-комунальні послуги".

Судами встановлено, що 26.04.2014р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, ст.19 було доповнено частиною 5, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Одночасно, було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" питне водопостачання - це діяльність, пов'язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання; споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Згідно із ст.16 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі, зокрема, ліцензії на господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Статтею 18 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що господарська діяльність із централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню у порядку, встановленому законом.

Згідно із п.28 ч.3 ст.7 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" централізоване водопостачання та водовідведення є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" не здійснює діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014р. №1198-VII. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Також, рішенням №187 від 19.02.2007р. Шевченківської районної в місті Києві ради "Про вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району м.Києва" комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (яке перейменоване на Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району") зобов'язано повернути Шевченківській районній у місті Києві раді жилий та нежилий фонд, який закріплений за Комунальним підприємством по утриманню житлово-комунального господарства Шевченківської районної у місті Києві ради на праві господарського відання, згідно з додатком.

На підставі п.1.8 рішення №187 від 19.02.2007р. Шевченківської районної в місті Києві ради "Про вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району м.Києва" майно територіальної громади Шевченківського району міста Києва передано на баланс та закріплено за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради" на праві господарського відання.

Тобто, позивач не є балансоутримувачем приміщень та не володіє означеним майном на будь-якому іншому речовому праві, до яких здійснювалось водопостачання та водовідведення за спірним договором.

Разом з тим, 01.01.2009р. між комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради" (балансоутримувач) та комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м.Києві ради (виконавець) було укладено договір №5 про забезпечення надання комунальних послуг, відповідно до умов якого балансоутримувач передав, а виконавець прийняв на себе функції по вчасному та якісному наданню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання для потреб споживачів до об'єктів в порядку та на умовах, визначених цим договором. На підставі якого позивачем і здійснювалось забезпечення споживачів Шевченківського району міста Києва послугами з водопостачання та водовідведення після передачі майна на баланс комунального підприємства "Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

При цьому, при укладенні спірного договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, так як контрагенти не могли передбачити відповідні законодавчі зміни та можливість бути виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення лише за умови наявності статусу підприємства питного водопостачання.

Зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, оскільки позивач позбавлений можливості надавати послуги з водопостачання за відсутності відповідної ліцензії, отримання якої є правом, а не обов'язком позивача, а також обслуговувати об'єкти, балансоутримувачем яких не є комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

З урахуванням того, що першочерговою метою укладення договору було не безпосереднє споживання позивачем послуг водопостачання та водовідведення, а надання ним житлово-комунальних послуг, як виконавцем, кінцевим споживачам, суди дійшли до висновку, що подальше виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при його укладенні. Крім того, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Щодо посилань відповідача на те, що комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" є споживачем комунальних послуг за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р., то суди визнали їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки розпорядження №65 від 14.02.2013р. Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації "Про закріплення приміщень за комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" за позивачем на праві господарського відання закріплено лише приміщення, що розташоване за адресою: м.Київ, вул.Кирпоноса, 10/8.

При цьому, надання відповідачем послуг позивачу з водопостачання та водовідведення для власних потреб здійснюється у вказаний об'єкт нерухомого майна на підставі окремого договору №13075/1-5-10СА від 25.02.2015р., укладеного між публічним акціонерним товариством Акціонерна компанія "Київводоканал" та комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів того, що у користуванні позивача перебувають будь-які інші об'єкти нерухомого майна, до яких би здійснювалось водопостачання та водовідведення за договором №05618/2-10 від 20.04.2005р. з урахуванням дислокацій до нього, судам не надано.

Одночасно, з наданих відповідачем актів про зняття показників з приладів обліку, судами встановлено, що жоден з представлених актів про зняття показників з приладів обліку не містить посилання на договір №05618/2-10 від 20.04.2005р.

Судами встановлено, що листом №02/2483 від 28.05.2014р. позивач повідомив відповідача про те, що комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" вже не є виконавцем послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі і не може здійснювати надання таких послуг споживачам, з підстав чого договірні відносини сторін підлягають розірванню.

Однак, з листа №08/3958 від 23.06.2014р. публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" вбачається, що сторонами так і не було досягнуто згоди стосовно розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. та припинення спірних правовідносин.

При цьому, 01.07.2014р. між публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (продавець) та комунальним підприємством "Керуюча дирекція Шевченківського району" (балансоутримувач) був укладений договір №34/1198-10/425/1 про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж), згідно якого балансоутримувач зобов'язується забезпечити належні умови для передачі (транзиту) питної води внутрішньобудинковими мережами та скид стічних вод через внутрішньобудинкові мережі, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні послуг з централізованого постачання холодної (питної води) та утримання стічних вод у систему каналізації міста Києва їх виконавцем у житлових будинках, визначених у дислокації до договору, а балансоутримувач зобов'язаний забезпечити виконавця інформацією щодо кількості мешканців та поквартального переліку фізичних осіб, що мають оформити договори на послуги водопостачання та водовідведення, а також інформацією щодо нежитлових приміщень в житлових будинках із зазначенням орендарів та/або власників цих приміщень, нежитлових будівель, що знаходяться на його балансі.

Укладання вказаного правочину визнано судами як додаткова обставина, що КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" не є балансоутримувачем приміщень Шевченківскього району міста Києва.

25.11.2014р. між публічним акціонерним товаристваом "Акціонерна компанія "Київводоканал" (замовник) та комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (виконавець) було укладено договір №18/1198П-10 про надання послуг, відповідно до умов п.2.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надавати послуги з: ведення обліку споживачів (кількість зареєстрованих та проживаючих осіб, наявність пільг за пільговими категоріями, наявність квартирних приладів обліку, їх кількість, типи, моделі та міжповіркові інтервали та інша інформація, що випливає з визначення обсягів та вартості наданих споживачу комунальних послуг), підтримання бази даних замовника в актуальному стані (коригування даних споживачів у разі змін); отримання від споживачів, а також облік та збереження документів, які необхідні для здійснення обліку пільг (за категоріями), компенсацій та субсидій, що надаються споживачам, внесення інформації до бази даних, оформлення відповідних документів (в тому числі, довідок) для споживачів, замовника та державних органів, до функцій яких входить соціальний захист населення; визначення обсягу та вартості споживання комунальних послуг окремо взятого споживача, групи споживачів; ведення розрахунків зі споживачами комунальних послуг (зокрема, ведення обліку наданих споживачам комунальних послуг, визначення обсягів споживання).

Судами встановлено, що акти про зняття показників з приладів обліку були складені комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на виконання умов договору №18/1198П-10 від 25.11.2014р. про надання послуг, а саме ведення обліку наданих споживачам комунальних послуг і визначення обсягів споживання та ніяким чином не свідчать про споживання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення за адресами, окрім приміщення, яке знаходиться на балансі позивача, яке знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Кирпоноса, 10/8.

Під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, сторони зазначали, що в актах зняття показників з приладів обліку зазначається особистий рахунок споживача, який відкривається за кожним окремим лічильником, а після передачі жилого та нежилого фонду територіальної громади Шевченківського району міста Києва на баланс комунального підприємства "Керуюча дирекція Шевченківської районної в місті Києві ради" вказані коди змінено так і не було і за останніми було продовжено здійснення обліку споживання.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку щодо наявності істотної зміни обставин як підстави для розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., що свідчить на обґрунтованість позовних вимог комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про розірвання договору.

Стосовно моменту розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, то суди виходили з того, що відповідно до ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За приписами ст.188 Цивільного кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто, у даному випадку договір №05618/2-10 від 20.04.2005р. буде розірваним з моменту набуття рішенням по справі №910/24760/15 законної сили.

Щодо тверджень публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про те, що господарським судом місті Києва вже було розглянуто справу №910/26579/14 за позовом комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., то вони були предметом розгляду судів попередніх інстанцій та відхилені судами, оскільки ст.80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору; є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Перелік підстав для припинення провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, що роз'яснено у п.4.1 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Пунктом 4.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

При цьому, судами встановлено, що рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015р. по справі №910/26579/14, яке залишено без змін постановою від 08.09.2015р. Київського апеляційного господарського суду, судом було розглянуто спір про розірвання договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. з підстав, що наведені у ст.607 Цивільного кодексу України, а саме у зв'язку з неможливістю виконання правочину позивачем.

Таким чином, з огляду на приписи ст.80 Господарського процесуального кодексу України, суди дійшли до висновку про відсутність підстав для припинення провадження по справі №910/24760/15, оскільки у даній справі в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст.652 Цивільного кодексу України.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі, а судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято рішення і постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до бюджету під час подання касаційної скарги, у зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги на підставі ст.49 ГПК України залишаються на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016р. у справі №910/24760/15 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя Т. Данилова

Судді М. Данилова

Т. Гоголь