КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Справа№ 910/30981/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Дубовий О.С. - дов. від 23.12.2015 року № 214-2015

від відповідача 1: не з'явилися

від відповідача 2: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2016 року

у справі № 910/30981/15 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (м. Київ)

до 1. Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" (м. Київ)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Сігма Регіон" (м. Немирів Немирівського району Вінницької області)

про стягнення 21 463 грн. 65 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Сігма Регіон" про стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача суми завданої матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги в розмірі 21 463 грн. 65 коп.

Рішенням від 15.02.2016 року господарський суд міста Києва позовні вимоги ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" задовольнив частково, стягнув з ПрАТ „СК „Провідна", з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" шкоди в порядку зворотної вимоги у розмірі 10 434 грн. 10 коп. та 1 218 грн. 00 коп. судового збору. В іншій частині у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження по зазначеній справі, рішення господарського суду міста Києва по справі № 910/30981/15 від 15.02.2016 року змінити/скасувати та постановити нове рішення у справі, відповідно до якого позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги в розмірі 21 463 грн. 65 коп.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" було відновлено строк на апеляційне оскарження, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/30981/15 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судове засідання 12.05.2016 року повноважні представники відповідачів не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників відповідачів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 12.05.2016 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано в частині відмови в позові до відповідача 1 та прийнято нове рішення про задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки № 56901022 про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.03.2015 року № 3/145/94/2015, 27.01.2015 року о 19 годю 10 хв. на автодорозі Стрий - Знам'янка 364 км + 600 м ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом „Mercedes Benz", д.н.з. НОМЕР_1, під час обгону не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5.

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.03.2015 року у справі № 3/145/94/2015, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2.

Пошкоджений автомобіль був застрахований ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на підставі комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) від 01.08.2014 року № 049089.

Відповідно до звіту від 11.03.2015 року серії SL № 24143 про оцінку колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП склала 22 963 грн. 14 коп.

Як вбачається зі страхового акту від 19.05.2015 року № 45 позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 21 463 грн. 65 коп.

Згідно з п. 3 комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) від 01.08.2014 року № 049089 вигодонабувачем було Публічне акціонерне товариство „Банк Михайлівський", проте листом від 15.05.2015 року № 24-05-1956 надав згоду на перерахування страхових виплат власнику - ТОВ „Трасн-Логістик".

Зазначені кошти в розмірі 21 463 грн. 65 коп. позивачем були виплачені, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 21.05.2015 року № ЗР026193.

Виконання ремонтних робіт підтверджується актом виконаних робіт від 04.02.2015 року № ТЛ00000751 на загальну суму 21 463 грн. 65 коп.

Статтею 27 Закону України „Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_3, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю НОМЕР_2, керував ОСОБА_4, який як встановлено в постанові Тиврівського районного суду Вінницької області від 18.03.2015 року у справі № 3/145/94/2015 перебував у трудових відносинах з відповідачем 2.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_3, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві „Страхова компанія „Провідна", про що було укладено договір (поліс) № АІ/2387667 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_3, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов частково, обґрунтував своє рішення тим, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 грошових коштів, що є витратами позивача, пов'язаними із виплатою страхового відшкодування за договором добровільного страхування за мінусом встановленої полісом франшизи. За розрахунками місцевого господарського суду ця сума становить 10 434 грн. 10 коп.

Відмовляючи в позові до відповідача 2, місцевий господарський суд вказав, що особою відповідальною за завдані збитки є відповідач 1, яким застраховано відповідальність автомобіля НОМЕР_3, а відтак вимоги до відповідача є необґрунтованими.

Втім, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такі висновки місцевого господарського суду безпідставними, оскільки відповідно до умов п. 17.1 комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) від 01.08.2014 року № 049089 виплата страхового відшкодування мала здійснюватися позивачем без урахування зносу, а сума фактичної виплати склала - 21 463 грн. 65 коп., заявлену позивачем до стягнення з відповідачів.

Проте, оскільки в заяві про уточнення позовних вимог позивач не зазначив окремо сум, які б підлягали стягненню з відповідачів 1 та 2, а так само не зазначив про солідарне стягнення суми з відповідачів, то колегія суддів, переглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, приходить до висновку, що заявлена до стягнення сума підлягає стягненню з відповідача 1 в повному обсязі, враховуючи те, що позивачем попередньо заявлялася вимога від 10.08.2015 року № 45 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу до відповідача 1.

До відповідача 2 позов не може бути задоволено, оскільки позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції в заяві про уточнення позовних вимог не визначив розміру суми, яка підлягає стягненню з відповідача 2.

Згідно з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається доказів визнання недійсним вказаного договору страхування повністю, або окремих його пунктів, зокрема, в частині виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність виплати страхового відшкодування позивачем страхувальнику без урахування фізичного зносу, оскільки така виплата є прямим обов'язком позивача згідно умов договору.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що основними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, стягнення в порядку регресу страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля в даному випадку є істотним обмеженням права добросовісного страховика (позивача) на відшкодування шкоди в межах фактичних затрат, передбаченого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування". Про таку правову позицію вказує Вищий господарський суд України у постановах від 15.01.2013 року по справі № 5011-45/7316-2012, від 19.08.2013 року по справі № 910/5734/13, від 28.10.2013 року по справі № 5011-37/5212-2012 та від 30.07.2015 року № 910/1692/15-г.

Крім того, ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на положення якої посилається місцевий господарський суд, не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування транспортних засобів, а Закон України „Про страхування" відповідних застережень не містить. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.07.2013 року у справі № 910/9).

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2016 року по справі № 910/30981/15 не відповідає чинному законодавству, винесене за невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи (зокрема, щодо необхідності врахування зносу всупереч умовам договору добровільного страхування наземного транспорту), з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), а тому підлягає скасуванню в частині відмови в позові до відповідача 1 про стягнення 10 529 грн. 55 коп. (11 029 грн. 55 коп. - 500 грн. франшизи) з прийняттям нового рішення про стягнення цієї суми з відповідача 1 (постанова ВГСУ від 19.11.2014 року № 910/10759/14).

В частині задоволення позову про стягнення з відповідача 1 - 10 434 грн. 10 коп. та відмови в позові про стягнення з відповідача 1 500 грн. та відмови про стягнення з відповідача 2 рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Вимоги апеляційної скарги про стягнення з відповідача 2 суми франшизи у розмірі 500 грн. колегією суддів не приймаються і не розглядаються, оскільки такі вимоги не заявлялися в суді першої інстанції та не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача та відповідача 1 пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 15.02.2016 року по справі № 910/30981/15 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2015 року по справі № 910/30981/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ідентифікаційний код 24175269) 10 529 (десять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять) грн. 55 коп. та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.

3. В частині задоволення позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ідентифікаційний код 24175269) 10 434 (десять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 10 коп. шкоди в порядку зворотної вимоги, в частині відмови в позові про стягнення з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ідентифікаційний код 24175269) 500 грн. та в частині відмови в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю „Сігма Регіон" (22800, Вінницька обл., Немирівський район, м. Немирів, вул. Леніна, 226-А, ідентифікаційний код 37336457) рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ідентифікаційний код 24175269) 1189 (одна тисяча сто вісімдесят дев'ять) грн. 63 коп. судового збору за розгляд позовної заяви та 1 308 (одна тисяча триста вісім) грн. 59 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду міста Києва.

6. Справу № 910/30981/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

С.А. Гончаров