ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа № 5023/5782/11

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна О.А.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

кредитора ПАТ "Дельта-Банк" - Гендерловська О.Ю., дов. б/н від 29.04.2016

заявника скарги - не з'явився

ліквідатора - не з'явився

боржника - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль", м. Харків (вх.№1126 Х/2-8)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.03.2016 р. у справі № 5023/5782/11

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2016р. (суддя Швидкін А.О.) затверджено наданий суду звіт ліквідатора. Припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації за адресою: 61002, АДРЕСА_1, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії НОМЕР_2, місце проведення державної реєстрації виконавчий комітет Харківської міської ради, дата проведення державної реєстрації 26.01.2001р., номер запису про включення відомостей про фізичну особу - підприємця до ЄДР 2 056149). Провадження у справі припинено. Зобов`язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та передати органам, які здійснювали облік, відповідне повідомлення про зняття фізичної особи - підприємця з обліку.

ПАТ "Райффайзен банк Аваль" з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу господарського суду Харківської області від 02.03.2016 р. у справі № 5023/5782/11 скасувати та прийняти нове рішення, яким у затвердженні наданого до суду звіту ліквідатора відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки обставинам, які свідчать про порушення ліквідатором вимог п. 1 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме, не вжито заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, що призвело до порушення прав кредиторів боржника. Зокрема, скаржник зазначає, що ліквідатором не було направлено запит до Філії «Український центр інноватики та патентно- інформаційних послуг», наданий ліквідатором до суду звіт не містить інформації, чи є боржник - банкрут спадкоємцем за заповітом чи за законом. Також зауважує на тому, що під час здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором не встановлювалось право власності на об'єкти нерухомого та рухомого майна, що могли бути придбані під час шлюбу та є об'єктами права спільної сумісної власності, але не зареєстровані за боржником. Також вважає, що ліквідатором не проаналізовано дебіторську заборгованість боржника, не здійснено фінансовий аналіз підприємницької діяльності у виконання приписів п. 4 ст. 25 Закону, а Акт інвентаризації основних засобів №1 виготовлений у довільній формі та не відповідає вимогам Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1993 р. №158. Також зазначає про наявність в матеріалах справи оригіналу довідки форми №4-ОПП, що свідчить про невиконання вимог нормативних актів щодо зняття з обліку платника податку у податковій службі.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 15.04.2016 для розгляду справи №5023/5782/11 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Тарасова І.В., судді Білоусова Я.О., Крестьянінов О.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.05.2016 року.

У зв'язку із знаходженням 04.05.2016 суддів Крестьянінова О.О. та Білоусової Я.О. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 було здійснено повторний автоматичний розподіл справи №5023/5782/11 для розгляду якої сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.05.2016 розгляд справи відкладено на 18.05.2016. Зобов'язано учасників провадження у справі про банкрутство виконати вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 18.04.2016 року. Явку ліквідатора - арбітражного керуючого Саутенко С.О. та ФОП ОСОБА_3 визнано обов'язковою.

17.05.2016 року арбітражний керуючий Саутенко С.О. через канцелярію суду апеляційної інстанції надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких спростовує наведені скаржником доводи, заперечує повністю вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає ухвалу господарського суду Харківської області від 02.03.2016 р. у справі № 5023/5782/11 законною та такою, що винесена за умов повного дотримання норм матеріального та процесуального права. Просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Також, 17.05.2016 арбітражний керуючий Саутенко С.О. через канцелярію суду надав клопотання (вх. №4966), в якому просив проводити розгляд справи за його відсутністю та з урахуванням письмових заперечень, наданих до суду.

Представник ПАТ «Дельта банк» в судовому засіданні надав пояснення в яких підтримав в повному обсязі доводи заявленої ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль" апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу від 02.03.2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у затвердженні наданого до суду звіту ліквідатора відмовити.

В судове засідання 18.05.2016 боржник - ОСОБА_3 не з'явився, причини його нез'явлення суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представники скаржника - ПАТ "Райффайзен банк Аваль", ФОП ОСОБА_5, ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7 в судове засідання також не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Як зазначено у пункті 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Як зазначено у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» та пункті 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 № 01-8/482 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення учасників процесу у справі про банкрутство про час і місце проведення судового засідання, а також приймаючи до уваги, що неявка інших учасників провадження у справі не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи по суті у відсутності вказаних учасників.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши доводи представника ПАТ «Дельта банк», перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.07.2011 р. у справі № 5023/5782/11 порушено провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за спеціальною процедурою, передбаченою ст. ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. (а.с. 2-4 т. 1)

Постановою господарського суду Харківської області від 12.09.2011 р. у справі № 5023/5782/11 визнано ФОП ОСОБА_3 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Саутенко С.О. Зобов'язано ліквідатора виконати ліквідаційну процедуру банкрута, у тому числі, подати оголошення до офіційних друкованих органів у десятиденний строк. Також зобов'язано ліквідатора надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.12.2012 р. (суддя Чистякова І.О.) затверджено наданий суду звіт ліквідатора; припинено підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_3; провадження у справі припинено; зобов'язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та передано органам, які здійснювали облік, відповідне повідомлення про зняття фізичної особи - підприємця з обліку.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2013р. у справі №5023/5782/11, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.05.2013р., ухвалу господарського суду Харківської області від 20.12.2012р. скасовано; справу передано на розгляд господарського суду Харківської області на стадію ліквідаційної процедури, зокрема, на тих підставах, що оголошення про визнання боржника банкрутом опубліковано з порушенням строків, встановлених ч. 3 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; ліквідатором не проводилась інвентаризація майна боржника.

При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного господарського суду про проведення ліквідаційної процедури банкрута з порушенням положень законодавства про банкрутство, неналежне виконання ліквідатором своїх обов'язків та передчасність у зв'язку із цим висновків суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута, припинення підприємницької діяльності боржника-фізичної особи з припиненням провадження у даній справі про банкрутство (том 10, а.с. 161 - 167).

Під час подальшого розгляду справи на стадії ліквідаційної процедури ліквідатор банкрута Саутенко С.О. 22.12.2014 року подав до господарського суду Звіт ліквідатора станом на 01.12.2014 року, складений за наслідком проведення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, та ліквідаційний баланс банкрута станом на 23.12.2014 року (вх. №46416) (том 14, а.с. 1-99).

Ухвалою господарського суду від 23.12.2014 року, затверджено звіт ліквідатора, припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, провадження у справі припинено, зобов'язано державного реєстратора внести до ЄДРПОУ запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та передати органам, які здійснювали облік, відповідне повідомлення про зняття її з обліку (том 14, а.с. 108-118).

При цьому, приймаючи вказане рішення, суд виходив з обставин за якими дійшов висновку про повноту здійснених ліквідатором дій в ході ліквідаційної процедури та надання суду документів, у зв'язку з чим дійшов висновку про належне завершення процедури ліквідації, в тому числі й ліквідаційного балансу банкрута з кредиторською заборгованістю на суму більш як 15,7 млн. грн., яка залишилася непогашеною за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута в ході ліквідаційної процедури.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 року апеляційну скаргу скаржника залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 23.12.2014 року у справі - без змін з тих же підстав (том 14, а.с. 171 - 181).

Постановою Вищого господарського суду від 21.04.2015 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 року та ухвалу господарського суду Харківської області від 23.12.2014 року у справі №5023/5782/11 скасовано. Справу №5023/5782/11 направлено на розгляд до господарського суду Харківської області на стадію ліквідаційної процедури в іншому складі суду. Зобов'язано Державного реєстратора за адресою місцезнаходження боржника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (61002, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про прийняття Постанови Вищого господарського суду України від 21.04.2015 року та скасування державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Скасовуючи судові акти попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив з того, що затверджуючи звіт ліквідатора Саутенка С.О. станом на 01.12.2014 року, складений за підсумками ліквідаційної процедури банкрута, та припиняючи провадження у справі, суди не виконали вказівок суду касаційної інстанції відповідно до Постанови Вищого господарського суду України від 21.05.2013 року у даній справі на предмет дослідження обставин правомірності формування ліквідатором фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 складу її ліквідаційної маси з огляду на положення абзацу 7 статті 1, частини 7 статті 47 та частини 7 статті 48 Закону про банкрутство, в редакції Закону України №3795-VI від 22.09.2011 року, яка набрала чинності з 26.10.2011 року, згідно яких виключається можливість включення до ліквідаційної маси та продаж ліквідатором в ході ліквідаційної процедури майна фізичної особи-боржника, що передано в іпотеку за підставами, визначеними згідно договорів іпотеки, як такі, що не пов'язані з підприємницькою діяльністю фізичної особи. Також, суди не перевірили обставин вжиття ліквідатором банкрута заходів щодо визнання недійсними сумнівних угод боржника з підстав, передбачених частиною 10 статті 17 Закону про банкрутство.

Також суд касаційної інстанції зауважував на тому, що судами не досліджено поданого ліквідатором звіту про проведення ліквідаційної процедури банкрута станом на 01.12.2014 року на предмет повноти доданих до нього документів, передбачених частиною 1 статті 32 Закону про банкрутство через відсутність у додатках до зазначеного звіту належним чином засвідчених копій договорів купівлі-продажу майна боржника, як суб'єкта підприємницької діяльності, та актів приймання-передачі цього майна, як докази реалізації ліквідатором об'єктів ліквідаційної маси банкрута.

Крім того, судом зазначено про ненадання судами першої та апеляційної інстанції жодної оцінки тим обставинам, що при складанні ліквідаційного балансу станом на 23.12.2014 року ліквідатор Саутенко С.О. використав зразок балансу згідно Додатку 2 до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №39 від 25.02.2000 року, без врахування змін, внесених наказом Міністерства фінансів України №754 від 14.07.2014 року, та не заповнив відповідні графи Звіту про фінансові результати, який є складовою частиною Спрощеного фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва.

Виходячи з наведеного, колегія суддів касаційної інстанції зазначила, що при подальшому розгляді справи суду належить:

- вирішити питання про продовження строків ліквідаційної процедури в порядку частини 2 статті 22 та частини 4 статті 32 Закону про банкрутство з відповідною оцінкою дій ліквідатора Саутенко С.О., яким упродовж тривалого часу не вживаються належні дії з проведення ліквідаційної процедури боржника та подаються неналежні документи, внаслідок чого судові ухвали про завершення ліквідаційної процедури у справі скасовувалися двічі;

- зобов'язати ліквідатора боржника вжити належних дій з виявлення активів боржника вжиття заходів щодо визнання недійсними сумнівних угод боржника;

- скласти ліквідаційний баланс банкрута, який за формою та змістом відповідатиме нормам та стандартам бухгалтерського обліку, та за результатами проведених заходів з ліквідації банкрута скласти та подати до суду на затвердження повний звіт ліквідатора про проведену ліквідаційну процедуру (з моменту її введення постановою про визнання боржника банкрутом від 12.09.2011 року) з додатками, передбаченими частиною 1 статті 32 Закону про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.05.2015 р. справу № 5023/5728/11 прийнято до розгляду. Призначено до слухання звіт ліквідатора на 01.07.2015 р. Зобов'язано ліквідатора надати суду ліквідаційний звіт оформлений у відповідності до вимог ст. 32 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з урахуванням вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2015 р.

В ході подальшого розгляду справи на стадії ліквідаційної процедури 16.07.2015 року та 03.02.2016 року ліквідатор банкрута Саутенко С.О. подавав до господарського суду Звіти про виконану ним роботу з ліквідації фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, розгляд яких неодноразово відкладався ухвалами суду першої інстанції (том 15, а.с. 36-43, 169-176, а.с. 19-20,47-48, 83-84, 133-134, 160-161, 181-183).

Ухвалою суду першої інстанції від 08.12.2015 задоволено заяву АТ «Дельта Банк» від 20.10.2015 ( вх. № 42279) про заміну кредитора ТОВ «Укрпромбанк» на його правонаступника - АТ «Дельта Банк»; здійснено заміну кредитора ТОВ «Укрпромбанк» на його правонаступника - АТ «Дельта Банк».

Ухвалою від 03.02.2016 року відмовлено в задоволенні заяви АТ "Дельта банк" про оцінку заставного майна боржника та погодження умов його реалізації (вх. № 44734).

01.03.2016 року до господарського суду надійшов Звіт ліквідатора Саутенка С.О. , складений за наслідком проведення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та реєстр непогашених вимог кредиторів банкрута станом на 01.03.2016 року, а також квитанція від 01.03.2016 року про перерахуванням ліквідатором коштів у розмірі 10000 грн. АТ «Дельта Банк» (вх. №7109) (том 15, а.с. 190-199).

Також ліквідатором Саутенком С.О. до господарського суду надані письмові пояснення з приводу зауважень, викладених у Постанові Вищого господарського суду України від 21 квітня 2015 року з доданим до них спрощеним фінансовим звітом суб'єкта малого підприємництва ФОП ОСОБА_3 станом на 01.03.2016 року. ( т. 15 а.с. 202-203).

Розглянувши подані документи у судовому засіданні від 02.03.2016 року , місцевий господарський суд ухвалою затвердив звіт ліквідатора, припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, провадження у справі припинив, зобов'язав державного реєстратора внести до ЄДРПОУ запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та передати органам, які здійснювали облік, відповідне повідомлення про зняття її з обліку (том 15, а.с. 212-222). Судове рішення мотивоване встановленням обставин повноти здійснених ліквідатором дій в ході ліквідаційної процедури та надання суду документів, що свідчать про належне завершення процедури ліквідації, в тому числі й ліквідаційного балансу банкрута з кредиторською заборгованістю на суму більш як 17,7 млн.грн., яка залишилася непогашеною за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута в ході ліквідаційної процедури.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість ухвали господар-ського суду від 02.03.2016 року, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі Закон) (в редакції, що діє з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Оскільки провадження у даній справі порушено 14.07.2011 року, а постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури прийнята судом 12.09.2011 року, то при розгляді даної справи застосовуються положення Закону про банкрутство, в редакції, що діяла станом на 18.01.2013 року.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом .

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, здійснює такі повноваження - вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; заходів щодо захисту майна боржника, здійснення нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника, забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів та формування ліквідаційної маси.

Відповідно до норми статті 32 Закону про банкрутство після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу за своєю правовою природою є судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, і в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав під час розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів за наслідками ліквідації боржника), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноти дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, але також підсумовує хід процедури банкрутства та припиняє провадження у справі про банкрутство. В зв'язку з цим, у підсумковому засіданні суду необхідно дати оцінку в цілому здійсненій процедурі банкрутства.

При винесенні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що після визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 банкрутом, призначення ліквідатора і відкриття ліквідаційної процедури ліквідатором проведені всі необхідні заходи з ліквідації банкрута. Взявши до уваги, що у банкрута відсутні активи, необхідні для задоволення вимог кредиторів, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Слід звернути увагу, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно із нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми, а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що звіт ліквідатора не був повно, всебічно та в установленому законом порядку розглянутий судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 41 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Розділом VІ та статтею 41 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, передбачено, що відносини, пов'язані з банкрутством окремих категорій суб'єктів підприємницької діяльності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

До окремих категорій суб'єктів підприємницької діяльності законодавець відніс громадянина, який здійснює підприємницьку діяльність (статті 47-49 цього Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 47 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов'язаних з визнанням громадянина-суб'єкта підприємницької діяльності (далі - громадянина-підприємця) банкрутом. Заява про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця може бути подана в господарський суд громадянином-підприємцем, який є боржником, або його кредиторами.

Частинами 1, 2, 4 статті 48 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, передбачено, що одночасно з прийняттям заяви про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця господарський суд накладає арешт на майно громадянина-підприємця, за винятком майна, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майна, що перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності. За клопотанням громадянина-підприємця господарський суд може звільнити з-під арешту майно (частину майна) у разі укладення договору поруки чи іншого забезпечення виконання зобов'язання громадянина-підприємця третіми особами. За заявою громадянина-підприємця господарський суд може відкласти розгляд справи про банкрутство не більше ніж на два місяці для проведення громадянином-підприємцем розрахунків з кредиторами чи укладення мирової угоди. Якщо у встановлений частиною другою цієї статті строк громадянин-підприємець не подав доказів задоволення вимог кредиторів і в зазначений строк не укладено мирової угоди, господарський суд визнає громадянина-підприємця банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, у постанові про визнання боржника банкрутом господарський суд відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора в порядку, передбаченому для призначення керуючого санацією.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; з підстав, передбачених частиною 10 статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Відтак, обов'язком ліквідатора є належне виконанням ним усіх повноважень в ході ліквідаційної процедури, зокрема, встановлення майна та майнових прав (обтяжень) боржника, його потенційних кредиторів шляхом надіслання запитів до державних реєстрів майнових прав та обтяжень (заборон відчуження), надіслання повідомлень до державних органів, які контролюють сплату загальнообов'язкових податків та зборів, витребування в органах державної виконавчої служби виконавчих проваджень, порушених кредиторами боржника та повідомлення зазначених кредиторів про перебування боржника в ліквідаційній процедурі та права кредиторів подати свої грошові вимоги, здійснення інвентаризації та оцінки майна банкрута, що включене до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року, після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: показники виявленої ліквідаційної маси (дані її інвентаризації); відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Якщо за результатами ліквідаційного балансу після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи-банкрута. Копія цієї ухвали направляється органу, який здійснив державну реєстрацію юридичної особи-банкрута, та органам державної статистики для виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також власнику (органу, уповноваженому управляти майном), органам державної податкової служби за місцезнаходженням банкрута.

Отже, законодавцем передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків до звіту ліквідатора, які подаються суду разом із зазначеним звітом та є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, яке проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури.

Відтак, затверджуючи звіт ліквідатора, господарський суд повинен дати оцінку належності проведення ліквідатором всієї ліквідаційної процедури, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов'язкових додатків до звіту ліквідатора, оцінити повноту реалізації ліквідатором активів боржника.

Відповідно до частини 1 статті 33 та частини 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Справа про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 порушена ухвалою суду від 14.07.2011 року за заявою боржника за спеціальною процедурою, передбаченою статтями 47 - 49 Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року (том 1, а.с. 2 - 4).

Матеріалами справи підтверджується визнання боржника банкрутом постановою місцевого господарського суду від 12.09.2011 року та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Саутенка С.О. (том 1, а.с. 110-115); строк ліквідаційної процедури у справі неодноразово продовжувався ухвалами суду першої інстанції (том 6, а.с. 111-112, том 7, а.с. 141-143, том 9, а.с. 1-4).

При новому розгляді справи на стадії ліквідаційної процедури судом першої інстанції прийнято до уваги та дано оцінку як належним доказам проведення ліквідаційної процедури та формування пасиву боржника згідно ліквідаційного балансу на загальну суму 17743,7 тис. грн., що виключає можливість подальшого здійснення ним господарської діяльності, поданим ліквідатором Саутенком С.О. Звіту про проведення ліквідаційної процедури фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 станом на 01.03.2016 року; ліквідаційному балансу станом на 09.03.2016 року; акту №1 від 12.09.2011 року про проведення інвентаризації майна банкрута; довідкам відповідних органів про відсутність зареєстрованих за боржником об'єктів права власності (нерухомого майна, земельних ділянок, транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, річкового, морського та залізничного транспорту), а також корпоративних прав, про відсутність боржника серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів цінних паперів, про неперебування боржника на обліку в митницях ДФС як особи, яка здійснює операції з товарами; обставинам включення ліквідатором Саутенком С.О. до складу ліквідаційної маси банкрута земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, та нежитлового приміщення технічного поверху №1-6 в будинку літ. "О-4", загальною площею 489,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Рилєєва, 60, та їх реалізації в ході процедури ліквідації на аукціонах із спрямуванням виручених від продажу коштів в розмірі 130 300 грн. на оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності, організатора аукціону, нотаріуса по прийняттю коштів на депозитний рахунок та проведення розрахунків з кредиторами, відшкодування витрат ліквідатора у ліквідаційній процедурі та оплату його послуг, а також на часткове погашення кредиторської заборгованості перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" на суму 111 213, 07 грн.; частковому погашенню кредиторської заборгованості перед АТ «Дельта Банк» шляхом перерахування ліквідатором 01.03.2016 року власних коштів в сумі 10000 грн.; реєстру непогашених вимог кредиторів на загальну суму 17 743 660,25 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що затверджуючи звіт ліквідатора Саутенка С.О. станом на 01.03.2016 року, складений за підсумками ліквідаційної процедури банкрута, та припиняючи провадження у справі, судом першої інстанції не виконано вказівок суду касаційної інстанції відповідно до Постанови Вищого господарського суду України від 21.05.2013 року та від 21.04.2014 року у даній справі щодо продовження строків ліквідаційної процедури в порядку ч.2 ст.22 та ч.4 ст.32 Закону про банкрутство з відповідною оцінкою дій ліквідатора Саутенко С.О., дослідження обставин правомірності та повноти формування ліквідатором фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 складу її ліквідаційної маси, вжиття ліквідатором боржника належних дій з виявлення активів боржника та вжиття заходів щодо визнання недійсними сумнівних угод боржника, відповідність наданого для затвердження ліквідаційного звіту та ліквідаційного балансу вимогам ч.1 ст.32 Закону та нормам бухгалтерського обліку.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до вимог ч.1 ст.111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Крім того, затверджуючи звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс боржника та припиняючи провадження у справі, судом першої інстанції належним чином не було досліджено матеріали справи, звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс боржника, не було з'ясовано належне виконання ліквідатором усіх повноважень в ході ліквідаційної процедури, зокрема, здійснення інвентаризації майна банкрута, встановлення майна та майнових прав ( обтяжень) боржника, його потенційних кредиторів.

За результатами аналізу звіту ліквідатора про проведену роботу та ліквідаційного балансу судом апеляційної інстанції встановлено, що ліквідатором не надано суду документи, які підтверджують вчинення ним у повному обсязі дій, націлених на пошук майна, яке належить банкруту, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, виявлення показників дебіторської заборгованості боржника та повернення цієї заборгованості, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав під час розгляду їх вимог.

Наявні в матеріалах справи документи належними доказами не є, оскільки в ліквідаційній процедурі ліквідатор не повинен обмежуватись лише направленням запитів. Завданням ліквідатора є дійсний та належний пошук майна боржника та вжиття заходів щодо повернення цього майна до ліквідаційної маси, а також вжиття відповідних заходів для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом, тощо.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, ліквідатором боржника не проведений належним чином аналіз фінансового становища боржника, у зв'язку з чим не досліджувалися обставини наявності у боржника дебіторської заборгованості; за наявності у матеріалах справи лише результатів інвентаризації, проведеної 12.09.20011 року самим боржником, ліквідатором боржника не додано до ліквідаційного звіту та не подано суду показники виявленої ліквідаційної маси; включення ліквідатором боржника до реєстру не погашених вимог кредиторів кредиторських вимог АТ «Дельта Банк» в сумі 2036405,75 грн. є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення ПАТ «Дельта Банк» із заявою з грошовими вимогами до ліквідатора боржника або суду та документи (розрахунок), які підтверджують визнану суму заборгованості; здійснені ліквідатором боржника дії щодо погашення заборгованості перед заставним кредитором АТ «Дельта Банк» шляхом перерахування 01.03.2016 року власних коштів в сумі 10000 грн. не узгоджуються з положеннями Закону про банкрутство.

Так, як свідчать матеріали справи, обсяг виручки ФОП ОСОБА_3 від реалізації товарів ( робіт, послуг) за 4 квартал 2009 року наростаючим підсумком з початку календарного року склав 294300 грн.70 коп.. , за 4 квартал 2010 року - 54717 грн, за 1 квартал 2011 року обсяг виручки від реалізації склав вже 442677грн. 78 коп. ( т.1 а.с. 19,23,24).

Також, як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2010 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 був укладений договір поставки на підставі якого 14.11.2010 року ФОП ОСОБА_3 отримала товарно-матеріальні цінності на суму 144379,18 грн., а 03.12.2010 року отримала претензію від ФОП ОСОБА_7 з вимогою сплатити за отриманий товар ( т.1 а.с. 47-51).

Крім того, 18.08.2010 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 був укладений договір поставки , на підставі якого ФОП ОСОБА_3 24.08.2010 року отримала товарно-матеріальні цінності на суму 177025 грн., а 02.09.2011 отримала вимогу про сплату заборгованості за отриманий товар.( т.1 а.с. 53-57).

Звертаючись до суду з заявою про порушення справи про банкрутство, ФОП ОСОБА_3 послалася саме на вищевказані зобов'язання, як такі, що визнані нею та строк сплати яких сплив більше трьох місяців тому.

Разом з цим, ліквідатор боржника не вжив заходів щодо з'ясування наявності чи відсутності на момент порушення справи про банкрутство отриманих боржником за вказаними договорами товарно-матеріальних цінностей, тобто активів боржника, а також результати їх використання у підприємницькій діяльності боржника.

Також залишилося поза увагою ліквідатора питання неможливості здійснити розрахунок за вказаними господарськими договорами, з урахуванням обсягів виручки ФОП ОСОБА_3 за результатами роботи у 1 кварталі 2011 року в сумі 442677грн.78 коп.

Крім того, здійснюючи аналіз фінансового становища боржника, ліквідатор мав з'ясувати наявність грошових коштів, отриманих від підприємницької діяльності боржника, яка, відповідно до Звітів суб'єкта малого підприємництва ФОП ОСОБА_3 за 2009,2010 та 1 квартал 2011 року, полягала у здійсненні торгівельно-закупівельної діяльності, здавання в оренду нерухомості, надання маркетінгових послуг ( т.1 а.с. 16-24), а відповідно до постанови Харківського господарського суду від 12.09.2011 року про визнання боржника банкрутом ще і у здійсненні здавання в найм (оренду) рухомого майна ( т.1 а.с. 111).

Також в порушення вимог ч.1 ст.25 Закону про банкрутство , ліквідатором не проведена належним чином інвентаризація майна боржника.

Так, у ліквідаційному звіті станом на 01.03.2016 року ліквідатором зазначено, що відповідно до приписів «Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків», затвердженої наказам Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69 проведено інвентаризацію майна банкрута, належного йому на праві власності, результати якої оформлені відповідно до вимог вказаної Інструкції.

Разом з тим, наявний в матеріалах справи акт № 1 від 12.09.2011 року складений за результатами проведеної інвентаризації майна ФОП ОСОБА_3 та підписаний ліквідатором та банкрутом ( т.8 а.с. 47) не відповідає вимогам вищезазначеної Інструкції.

Крім того, до акту інвентаризації не додана Відомість результатів інвентаризації, в якій зазначається результати проведеної інвентаризації по кожному виду майна, коштів і фінансових зобов'язань ФОП ОСОБА_3, в тому числі про виявлені розрахункові рахунки та кошти, дебіторську та кредиторську заборгованість.

Як свідчить з наявного в матеріалах справи акта № 1 від 12.09.2011 року, проведеною інвентаризацією встановлено, що у ФОП ОСОБА_8 фактично відсутні в тому числі основні фонди та кошти.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, під час проведення ліквідаційної процедури було встановлено наявність у банкрута відкритого розрахункового рахунку, на якому обліковувалися грошові кошти в сумі 16702,86 грн. ( т.15 а.с. 191).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме доданого до заяви про порушення справи про банкрутство кредитного договору № 698/06-КВ від 06.10.2006 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 ( т.1 а.с. 29), виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним договором забезпечувалося іпотекою належної їй на праві власності нежитлової будівлі площею 701,9 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_7.

В подальшому, 04.10.2011 року до суду першої інстанції надійшло клопотання ПАТ «Дельта Банк» про невключеного заставного майна, а саме: нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 701,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5, в ліквідаційну масу, мотивоване тим, що 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» , АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передає ( відступає) АТ «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі кредитним договором № 698/06-КВ від 06.10.2006 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, виконання якого забезпечується заставою відповідно до іпотечного договору № 698/06-КВ/Z від 06.10.2006 року, згідно з яким предметом іпотеки є нежитлова будівля, літ. «А-1», загальною площею 701,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5.( т.1 а.с. 135-136).

Разом з тим колегія суддів зазначає, що вказаний об'єкт нерухомості не відображений в акті № 1 від 12.09.2011 року про інвентаризацію майна ФОП ОСОБА_3 Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо включення чи не включення з будь-яких підстав об'єкта нерухомості - нежитлової будівлі, літ. «А-1», загальною площею 701,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 до ліквідаційної маси.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що акт № 1 від 12.09.2011 року складений ліквідатором за результатами проведеної інвентаризації майна ФОП ОСОБА_3, не може бути взятий до уваги як єдиний акт інвентаризації майна боржника без доданих до нього відомостей щодо кожного виду активів.

З урахуванням викладеного, а також зважаючи, що під час формування ліквідаційної маси окремого документу ліквідатором не складалося, колегія суддів прийшла до висновку , що в порушення вимог ч.1 ст.32 Закону про банкрутство ліквідатором не надано суду доказів на підтвердження показників виявленої ліквідаційної маси.

Також колегія суддів зазначає, що, незважаючи на зазначення самим боржником у заяві про порушення провадження у справі про банкрутство про наявність заставного кредитора ТОВ «Укрпромбанк» та долучення до заяви кредитного договору № 698/06-КВ від 06.10.2006 року укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, в матеріалах справи відсутні докази включення до реєстру грошових вимог вказаного кредитора, забезпечених іпотекою майна.

Крім того, у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи письмової заяви заставного кредитора ТОВ «Укрпромбанк» з вимогами до боржника та не проведенням ліквідатором інвентаризації фінансових зобов'язань боржника, колегія суддів зазначає про не встановлення ліквідатором та не з'ясування судом першої інстанції відомостей про розмір заборгованості боржника перед ТОВ «Укрпромбанк» станом на день визнання ФОП ОСОБА_3 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2015 року до суду від ПАТ "Дельта Банк" надійшла заява (вх. № 42279), в якому банк просить суд замінити ТОВ "Укрпромбанк" його правонаступником АТ "Дельта Банк". ( т.15 а.с. 89-129).

Подана заява мотивована тим, що Банкрут має грошові зобов'язання перед ТОВ "Укрпромбанк", вимоги якого були забезпечені іпотекою майна банкрута.

30 червня 2010 року між ТОВ "Укрпромбанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, відповідно до умов якого, "Укрпромбанк" передає (відступає) АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора у зазначених зобов`язаннях.

На підставі вказаного договору, в тому числі, відбулося право відступлення за Кредитним договором № 698/06- КВ від 06.10.2006 року ( з усіма змінами та доповненнями до нього) укладеним між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_3 та договорами забезпечення до нього, а саме : за Іпотечним договором № 698/06- КВ/Z від 06.10.2006 року укладеним між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_3, предметом іпотеки за яким є нежитлова будівля, літ. «А-1», загальною площею 701,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5, та за Іпотечним договором № 698/06- КВ/Z-02 від 08.02.2008 року, укладеним між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_3, предметом іпотеки за яким є земельна ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу від 08.12.2015, якою задоволено заяву АТ «Дельта Банк» від 20.10.2015 ( вх. № 42279) про заміну кредитора ТОВ «Укрпромбанк» на його правонаступника - АТ «Дельта Банк» та здійснено заміну кредитора ТОВ «Укрпромбанк» на його правонаступника - АТ «Дельта Банк» , не дослідив питання та не витребував докази щодо розміру кредиторських вимог ТОВ «Укрпромбанк», за якими здійснена заміна кредитора. (т.15 а.с. 157-159).

Також колегія суддів вважає, що ліквідатором необґрунтовано включено у реєстр непогашених вимог кредиторів ФОП ОСОБА_3 станом на 01.03.2016 року кредиторські вимоги АТ «Дельта Банк» в сумі 2036405,75 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні докази грошової заборгованості боржника в зазначеній сумі.

Не вчинення відповідних дій ліквідатором Саутенко С.О. зі своєчасного встановлення обсягу кредиторських вимог заставного кредитора ТОВ «Укрпромбанк» та відомостей щодо майна боржника, яке є предметом застави, призвели до того, що в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.26 Закону про банкрутствоо, кошти в сумі 10000 грн. від продажу майна банкрута - земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, яке є предметом іпотеки за Кредитним договором № 698/06- КВ від 06.10.2006 року укладеним між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_3, не були направлені на першочергове задоволення вимог заставодержателя, а були спрямовані на оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності, організатора аукціону, нотаріуса по прийняттю коштів на депозитний рахунок та проведення розрахунків з кредиторами, відшкодування витрат ліквідатора у ліквідаційній процедурі та оплату його послуг, а також на часткове погашення кредиторської заборгованості перед ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" ( т. 15 а.с. 197).

Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що перерахування ліквідатором Саутенко С.О. власних коштів в сумі 10000 грн. через 4 роки після реалізації заставного майна з метою часткового погашенню кредиторської заборгованості перед АТ «Дельта Банк» не відповідає приписам Закону про банкрутство.

Колегія суддів апеляційної інстанції також зауважує на тому, що під час здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором не наведено та не доведено наявність чи відсутність у боржника права власності на об'єкти нерухомого та рухомого майна, що могли бути придбані під час шлюбу та є об'єктами права спільної сумісної власності, але не зареєстровані за боржником. Затверджуючи звіт та ліквідаційний баланс оскарженою ухвалою від 02.03.2016 , господарський суд також не з'ясував вказане питання.

Разом з тим, матеріали справи свідчать , що чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_10 відповідно до Додаткового договору № 2 від 29.06.2010 року до Генеральної кредитної угоди № 07-01-21-08 від 08.02.2008 року , укладеної між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як кредитором та ФОП ОСОБА_3 як позичальником, забезпечував повернення кредитних коштів за вказаною Генеральною кредитною угодою іпотекою належної йому нежитловою будівлею в літ. «Д-3», загальною площею 1370,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. ( т.3 а.с. 15).

При затвердженні звіту ліквідатора суд першої інстанції у порушення вимог ст. 43 ГПК України вказаних обставин здійснення ліквідаційної процедури не дослідив, належної правової оцінки їм не надав.

За таких обставин, затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 згідно оскаржуваної ухвали господарського суду Харківської області від 02.03.2016 р. є передчасним, що є підставою для її скасування та задоволення апеляційної скарги .

Згідно з пунктом 7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (із внесеними до нього доповненнями) у разі скасування судових рішень, які опосередковують рух справи про банкрутство, у тому числі ухвали про припинення провадження у справі, справа (заява) передається на розгляд (новий розгляд) до відповідного господарського суду в іншому складі суду.

Слід звернути увагу, що відповідно до пункту 4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині 7 статті 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду -

постановила:

Апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен банк Аваль", м. Харків задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.03.2016 р. у справі № 5023/5782/11 скасувати.

Справу №5023/5782/11 передати на розгляд до господарського суду Харківської області на стадію ліквідаційної процедури в іншому складі суду.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Фоміна В. О.