ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" травня 2016 р.Справа № 916/74/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ";

до відповідача: ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області;

про стягнення 13532,58грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача:не зявився;

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "ОДЕСАГАЗ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 селищної ради 13532,58грн. у тому числі 164,61грн. 3% річних, 3292,27грн. пені, 10075,70грн. інфляційного збільшення боргу.

25.02.2016р. за вх.суду№2-1006/16 позивач надав до суду доповнення до позовної заяви в яких уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 154,71грн. 3% річних, 3094,35грн. пені, 748,96грн. інфляційного збільшення боргу.

28.03.2016р. позивач звернувся до суду з заявою про заміну відповідача ОСОБА_2 сільську раду на належного відповідача ОСОБА_1 сільську раду Біляївського району Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.03.2016р. було здійснено заміну відповідача ОСОБА_2 сільську раду на належного відповідача ОСОБА_1 сільську раду Біляївського району Одеської області.

Відповідач в засідання суду не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області від 28.03.2016р., 14.04.2016р., 28.04.2016р. направлялись відповідачу за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та отримані ним згідно наявних в матеріалах справи поштових повідомленнях про вручення.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Враховуючи викладене, справа розглядається без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

26.01.2015р. між Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" (позивач, Постачальник) та ОСОБА_1 сільською радою Біляївського району Одеської області (відповідач, Споживач) було укладено договір №008475-БТ (15) на постачання за регульованим тарифом та розподіл природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобовязується надати Споживачу послугу з постачання та транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів Споживача відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (п.1.1. договору).

Оплата за постачання природного газу здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу. Виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оплата вартості послуг за постачання газу за договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами, що перераховується на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника.(п.п.5.6., 5.7. договору).

У разі порушення Споживачем строків оплати із Споживач стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2. договору).

Відповідно до п.11.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання та укладається на термін до 31.12.2015р.

Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови договору щодо постачання газу, що підтверджується актами приймання-передачі (копії в матеріалах справи) однак відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо своєчасної оплати поставленого газу.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував останньому 154,71грн. 3% річних, 3094,35грн. пені за період з 10.03.2015р. по 19.03.2015р. за зобовязаннями за лютий 2015р. та за період з 10.05.2015р. по 15.06.2015р. за зобовязаннями за квітень 2015р., 748,96грн. інфляційного збільшення боргу за період з 11.05.2015р. по 14.06.2015р.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити уточнені позовні вимоги в редакції від 25.02.2016р. (вх.суду№2-1006/16) та стягнути з відповідача 154,71грн. 3% річних (за період з 10.03.2015р. по 19.03.2015р. у сумі 56,78грн., за період з 10.05.2015р. по 15.06.2015р. у сумі 97,93грн.), 3094,35грн. пені (за період з 10.03.2015р. по 19.03.2015р. у сумі 1135,68грн., за період з 10.05.2015р. по 15.06.2015р. у сумі 1958,67грн.), 748,96грн. інфляційного збільшення боргу за період з 11.05.2015р. по 14.06.2015р.)

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №008475-БТ (15) на постачання за регульованим тарифом та розподіл природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів (далі договір) відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу послугу з постачання та транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів відповідача відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (п.1.1. договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач протягом лютого, березня, квітня 2015р. поставляв відповідачу природний газ, що підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання передачі природного газу.

Відповідно до п.п.5.6., 5.7. договору оплата за постачання природного газу здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу. Виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оплата вартості послуг за постачання газу за договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами, що перераховується на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника.(п.п.5.6., 5.7. договору).

Однак відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо своєчасної оплати поставленого газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи випискамиз рахунку позивача про оплату відповідачем природного газу.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача суд вважає його правильним, а вимоги про стягнення з відповідача 154,71грн. 3% річних (за період з 10.03.2015р. по 19.03.2015р. у сумі 56,78грн., за період з 10.05.2015р. по 15.06.2015р. у сумі 97,93грн.), 3094,35грн. пені (за період з 10.03.2015р. по 19.03.2015р. у сумі 1135,68грн., за період з 10.05.2015р. по 15.06.2015р. у сумі 1958,67грн.), 748,96грн. інфляційного збільшення боргу за період з 11.05.2015р. по 14.06.2015р.), обґрунтованими.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, уточнені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" в редакції від 25.02.2016р. (вх.суду№2-1006/16) про стягнення з відповідача ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області(за період з 10.03.2015р. по 19.03.2015р. у сумі 56,78грн., за період з 10.05.2015р. по 15.06.2015р. у сумі 97,93грн.), 3094,35грн. пені (за період з 10.03.2015р. по 19.03.2015р. у сумі 1135,68грн., за період з 10.05.2015р. по 15.06.2015р. у сумі 1958,67грн.), 748,96грн. інфляційного збільшення боргу за період з 11.05.2015р. по 14.06.2015р.), обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_1 сільської ради Біляївського району Одеської області (67668, Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, вул. Б. Хмельницького, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, ) 154/сто п'ятдесят чотири/грн. 71коп. 3% річних, 3094/три тисячі девяносто чотири/грн. 35коп. пені, 748/сімсот сорок вісім/грн. 96коп. інфляційного збільшення боргу, 1378/одна тисяча триста сімдесят вісім/грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Суддя Л.В. Степанова