РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/7610/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Енд Кепітал»

Про стягнення 15 648,90 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 - по дов. № 897 від 17.07.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Енд Кепітал» про стягнення 15 648,90 грн., з яких: 10 000,000 грн. основного боргу, 5 092,50 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 556,40 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно генерального договору на транспортне експедирування № 101/05 від 22.05.2014 за заявками № 140 від 22.05.2014 та № 141 від 27.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7610/16 та призначено справу до розгляду на 17.05.2016.

Позивач в судовому засіданні 17.05.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засіданні 17.05.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 26.04.2016 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 28.04.2016 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 16, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 26.04.2016 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Проте, ухвала від 28.04.2016 була повернута до суду поштовим відділенням зв'язку без вручення адресату з довідкою форми-20 з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно зі ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставин недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 28.04.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд Енд Кепітал» (експедитор-замовник) та Фізичною особо - підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) було укладено генеральний договір на транспортне експедирування № 101/05 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору його предметом є порядок взаємовідносин, які виникають між експедитором-замовником і виконавцем при здійсненні організації автомобільних перевезень вантажів в міжнародному та внутрішньодержавному сполученнях транспортними засобами перевізника по замовленням (заявкам) експедитора-замовника, та пов'язаних із ними різноманітних послуг.

Згідно з п. 1.2. договору експедитор-замовник доручає а виконавець, приймає на себе повноваження і обов'язки від імені експедитора-замовника здійснити пошук та підбір транспортних засобів з метою організації перевезення та доставки вантажів автомобільним транспортом.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг з перевезення вантажу, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає сили з моменту підписання і діє до 31.12.2014, або до повного виконання сторонами прийнятих на себе обов'язків.

Пунктом 2.1. договору визначено, що на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), яке складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою експедитора - замовника і передається виконавцю за допомогою факсимільного зв'язку, чи електронною поштою та є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 2.2. договору в замовленні (заявці) мають міститися наступні дані- маршрут руху; найменування вантажу; вага, ціна виконання перевезення, умови оплати, адреси місць завантаження і розвантаження вантажу з указівкою контактних осіб, адреси проведення митних формальностей при завантаженні і розвантаженні з указівкою контактних осіб, дати і часу завантаження, розвантаження (терміни доставки) вантажу, найменування прикордонного переходу й умови проходження кордону (при необхідності), особливі умови (страхування, митне оформлення і т.д.)

За умовами заявки № 140 від 22.05.2014 маршрутом слідування є: Нова Каховка-Запоріжжя-Дніпропетровськ-Мелітополь, дата відвантаження 22.05.2014, дата доставки вантажу 24.05.2014, (авто: Рено НОМЕР_2).

За умовами заявки № 141 від 27.05.2014 маршрутом слідування є: Нова Каховка-Черкаси-Біла Церква-Київ-Чернігів, дата відвантаження 27.05.2014, дата доставки вантажу 29.05.2014, (авто: Рено НОМЕР_2).

Відповідно до п. 2.6. договору замовлення (заявка) є невід'ємною частиною даного договору. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за даним договором, пріоритетними є умови (відомості), зазначені в замовленні (заявці).

Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

За умовами заявки № 140 від 22.05.2014 вартість перевезення складає 4 000,00 грн., а за заявкою № 141 від 27.05.2014 - 6 500,00 грн.

Позивач вказує на те, що ним у травні 2014 року на підставі заявок № 140 від 22.05.2014 та № 141 від 27.05.2014 було надано послуги з перевезення вантажів на суму 4 000,00 грн. та 6 500,00 грн.

Позивач зазначає, що ним було передано відповідачу товарно-транспортні накладні, податкові накладні, рахунки № 140 від 24.05.2015 та № 144 від 29.05.2014, акти надання послуг № 24 від 22.05.2014 та № 29 від 29.05.2014 грн., заявки № 140 від 22.05.2014 та № 141 від 27.05.2014 підписані та скріплені печаткою позивача та витяг з ЄДРПОУ. Проте, доказів надання цих документів у травні 2014 року позивачем не подано.

Пунктом 6.1. договору визначено, що розрахунок за виконане перевезення здійснюється експедитором-замовником за рахунок коштів свого замовника (клієнта) в термін що вказаний у підписаній заявці та після отримання експедитором-замовником оригіналів документів.

У відповідності до заявок № 140 від 22.05.2014 та № 141 від 27.05.2014 оплата проводиться протягом 10-14 банківських днів за оригіналами документів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 01.10.2014 було здійснено часткову оплату послуг позивача згідно рахунку № 140 від 24.05.23014 в розмірі 500,00 грн.

Дана обставина свідчить про те, що відповідачем було отримано документи необхідні для здійснення сплати за виконане перевезення за заявкою № 140 від 22.05.2014.

Підтвердженням передачі документів для здійснення оплати послуг за заявкою № 144 від 27.05.2014 є надіслання їх разом з претензією № 25 від 12.03.2016 (опис вкладення у цінний лист від 16.03.2016 та фіскальний чек пошти № 0402 від 16.03.2016.

Зі змісту статті 909 Цивільного кодексу України вбачається, що обов'язковою підставою для здійснення відправником свого обов'язку щодо оплати послуг перевезення є надання цих послуг.

Суд приходить до висновку, що послуги перевезення вантажу були надані відповідачу, а отже у останнього виник обов'язок по їх сплаті.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, вартість наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 10 000,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних доказів надання позивачем послуг, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача їх вартості в загальному розмірі 10 000,00 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті послуг перевезення, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 5 092,50 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 556,40 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Як зазначалось вище претензія разом документи, що є підставою для сплати боргу за заявкою № 144 від 27.05.2014 було надіслано відповідачу 16.03.2016.

Відповідно до п.п. 1, 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 958 від 28.11.2013 кількість днів, протягом яких пересилається рекомендована кореспонденція у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міста Києва, Сімферополя, Севастополя) (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) складає Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 4 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Відповідно до постанови Національного банку України № 514 від 03.12.2003 «Про затвердження Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями» банківський день це - робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена УПДА або іншими міжнародними документами, затвердженими МТП.

З огляду на відсутність відомостей щодо робочих днів у тижні банківської установи відповідача суд приходить до висновку, що період прострочення оплати за виконані послуги перевезення слід встановлювати з урахуванням здійснення оплати не банківських, а робочих днів.

Суд приходить до висновку, що прострочення по сплати боргу за заявкою № 144 від 27.05.2016 з урахуванням поштового обігу (5 календарних днів + 14 робочих днів) слід обчислювати з 08.04.2016. При цьому суд погоджується із здійсненим розрахунком інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму боргу за заявкою № 140 від 22.05.2014.

Суд здійснивши розрахунок сум приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1 803,50 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 202,72 грн. - 3% річних.

В іншій частині нарахованих збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Енд Кепітал» (03067, м. Київ, вул. Полковника Шутова, 16, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) 10 000 (десять тисяч) грн. 00 основного боргу, 1 803 (одна тисяча вісімсот три) грн. 50 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 202 (двісті дві) грн. 72 коп. - 3% річних, 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 23.05.2016.

Суддя В.В. Сівакова