КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. cправа№ 910/27621/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Хорошун Д.І.

відповідача - Петренко Д.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця»

на рішення Господарського суду м. Києва від 08.12.2015 р.

у справі № 910/27621/14 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медек»

до Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця»

про відшкодування витрат у розмірі 769 432,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Медек» (далі - позивач) звернулось з позовом до Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» (далі - відповідач) про відшкодування витрат на будівництво у розмірі 769 432,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/27621/14 від 08.12.2015 р. позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/27621/15 від 08.12.2015 р., Державний заклад «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що місцевим судом не було враховано сплив строку позовної давності, оскільки договір про спільну діяльність, укладений між сторонами, було визнано судом недійсним 01.12.2005 р., в той час як з даним позовом про відшкодування витрат на будівництво у сумі 769 432,00 грн позивач звернувся у грудні 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 р. апеляційну скаргу Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.04.2016 р.

11.04.2016 р. через відділ документального забезпечення від Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» надійшло клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Вказане клопотання обґрунтоване тим, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця», утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Відповідач зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, у тому числі і Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Відповідно до ст. 25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Як передбачено ч. 4 ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно зі ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Зокрема, у разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання (ч. 3 ст. 59 Господарського кодексу України).

При цьому, моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Із вказаного вище вбачається, що до моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи її цивільна правоздатність не припиняється. До правонаступника (у разі припинення шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) переходять усі права та обов'язки припиненої юридичної особи лише з моменту внесення такого запису.

Разом з цим, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на даний час Державний заклад «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» знаходиться в стані припинення, але не є припиненим, і відповідний запис у реєстрі відсутній.

Отже, перебування юридичної особи у стані припинення підприємницької діяльності та вчинення дій, пов'язаних з її припиненням у зв'язку з реорганізацією, зокрема передача майна, ще не означає, що юридична особа вже є припиненою. Тому, в даній ситуації відсутні правові підстави вважати, що до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" перейшли всі права і обов'язки відповідача, зокрема, і стосовно сплати заборгованості в межах даного спору.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі його правонаступника у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю обставин, викладених у ньому.

У судовому засіданні 12.04.2016 р. було оголошено перерву до 17.05.2016 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

25.07.1994 р. між Спільним малим підприємством «Медек», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Медек» (далі - позивач), та Відділковою лікарнею ст. Київ Південно -Західної залізниці, правонаступником якої є Державний заклад «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-західна залізниця» (далі- відповідач), укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони зобов'язалися спільно діяти в проектуванні, відведенні земельної ділянки, будівництві та експлуатації тимчасового господарського блоку з метою отримання вигоди від спільної діяльності (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору відповідач зобов'язався надати земельну ділянку площею 0,5 га для будівництва тимчасового господарського блоку.

Згідно з п. 2.2 договору передбачено, що СМП «Медек» зобов'язується здійснити проектування, скласти кошторис і за власні кошти збудувати господарські тимчасові споруди на площі 0,5 га відповідно до технічної документації.

Як передбачено п. 2.3 договору, після закінчення будівництва господарський блок є власністю СМП «Медек».

Пунктом 2.4 договору сторони погодили, що два бокси СМП «Медек» зобов'язується передати на баланс Відділкової лікарні ст. Київ Південно -Західної залізниці не пізніше як через 1 місяць після отримання документу про прийняття господарського блоку в дію.

26.07.2000 р. наказом ДТГО «Південно-Західної залізниці» № НЗ-1-940 «Про затвердження проектно-кошторисної документації складських приміщень для зберігання обладнання і розміщення обслуговуючого персоналу на території господарчого двору відділкової лікарні ст. Київ по Повітрофлотському проспекту, 9 в Залізничному районі м. Києва» затверджена проектно-кошторисна документація по робочому проекту складських приміщень для зберігання обладнання і розміщення обслуговуючого персоналу на території господарчого двору відділової лікарні ст. Київ по Повітрофлотському проспекту, 9 в Залізничному районі м. Києва. Зазначеним наказом визначена кошторисна вартість будівництва в цінах 1997 року у розмірі 611 611,00 грн та визначено генерального підрядника будівництва - МП «Віра».

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1108 від 16.07.2000 р. Центральній транспортній клінічній лікарні було дозволено здійснити будівництво складських приміщень для зберігання обладнання та розміщення обслуговуючого персоналу на проспекті Повітрофлотському, 9 у Залізничному районі м. Києва (на території господарського двору лікарні, відповідно до узгодженої проектної документації (протокол містобудівної ради від 15.09.1999 р.).

15.08.2000 р. від Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва відповідач отримав дозвіл № 546-3л/Т на виконання будівельних робіт.

01.06.2001 р. робочою комісією у складі заступника Головного лікаря відповідача, представників інвестора (позивача), генерального підрядчика, субпідрядних організацій, та представників інших державних органів був підписаний акт робочої комісії закінченого будівництвом об'єкта для пред'явлення державній приймальній комісії. Згідно з зазначеним актом робоча комісія вирішила вважати споруду прийнятою від генерального підрядчика і готовою до пред'явлення державній приймальній комісії.

Встановлено, що будівництво об'єкта здійснювалось за рахунок позивача, що підтверджується актом Контрольно-ревізійного управління м. Києва від 25.06.2001 р. за наслідками перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача, що проводилася з 31.05.2001 р. по 25.06.2001 р.

Так, у вказаному акті встановлено, що будівництво було здійснено за кошти позивача на підставі отримання, передбачених чинним законодавством України, дозволів відповідних державних органів, а також актами приймання виконаних робіт та платіжними дорученнями.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2005р. у справі № 12/259 за позовом Дорожньої клінічної лікарні № 2 ст. Київ, Південно-Західної залізниці до Спільного малого підприємства «Медек» про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 25.07.1994 р. у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2005 р. рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2005 р. у справі № 12/259 скасоване, договір про спільну діяльність від 25.07.1994 р., укладений між сторонами, визнаний недійсним.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2006 р. постанова Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2005 р. у справі № 12/259 залишена без змін.

У постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2006р. у справі № 12/259 встановлено, що незастосування наслідків визнання угоди недійсною не позбавляє сторони можливості вирішити це питання в іншому провадженні.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач, на підставі договору про спільну діяльність від 25.07.1994 р., укладеного з відповідачем, інвестував та фактично побудував об'єкт «Складські приміщення для зберігання обладнання та розміщення обслуговуючого персоналу» за адресою: м. Київ проспект Повітрофлотський, 9; однак об'єкт, який будувався в установленому законом порядку, зданий не був, перебуває на балансі у відповідача, а укладений договір про спільну діяльність визнано судом недійсним. У такому випадку відповідач, на думку позивача, повинен відшкодувати позивачу вартість витрат останнього на будівництво цього об'єкту.

Відповідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як передбачено ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у разі визнання за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на самочинно збудоване на ній іншою особою нерухоме майно розмір витрат на будівництво цього майна, право на відшкодування яких власником (користувачем) земельної ділянки згідно із частиною шостою статті 376 ЦК має особа, яка здійснила таке будівництво, визначається судом на підставі наданих доказів і складається як із понесених витрат на будівельні матеріали, так і з витрат за виконані роботи та оплачені послуги.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6179 від 30.12.2004 р., складеного в межах розгляду справи № 12/259, найбільш імовірна дійсна (ринкова) вартість тимчасового господарського блока, розташованого по Повітрофлотському проспекту, 9 в м. Києва становить 769 432,00 грн.

Крім того, місцевим судом у даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Так, згідно з висновком експертів за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 2828/19147/15-42 від 30.10.2015 р. дійсна (ринкова) вартість об'єкту «Складські приміщення для зберігання обладнання та розміщення обслуговуючого персоналу» за адресою: м. Київ проспект Повітрофлотський, 9, становить 2 863 900,00 грн з ПДВ, або 2 386 583,33 грн без ПДВ.

Вартість відтворення об'єкту «Складські приміщення для зберігання обладнання та розміщення обслуговуючого персоналу» за адресою: м. Київ проспект Повітрофлотський, 9, на момент проведення експертизи, складає 1 067 947,00 грн.

Залишкова вартість (без врахування вартості земельної компоненти) об'єкту «Складські приміщення для зберігання обладнання та розміщення обслуговуючого персоналу» за адресою: м. Київ проспект Повітрофлотський, 9, на момент проведення експертизи, складає 815 912,00 грн.

Як вже було встановлено вище, позивач, на підставі договору про спільну діяльність від 25.07.1994 р., укладеного з відповідачем, інвестував та побудував за власні кошти об'єкт «Складські приміщення для зберігання обладнання та розміщення обслуговуючого персоналу» за адресою: м. Київ проспект Повітрофлотський, 9, однак об'єкт, який будувався в установленому законом порядку, зданий не був та перебуває на балансі у відповідача.

Оскільки вказаний договір про спільну діяльність від 25.07.1994 р. було визнано судом недійсним, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що у позивача наявні правові підстави для відшкодування йому вартості витрат на будівництво зазначеного об'єкту.

Стосовно клопотання скаржника про застосування строків позовної давності, колегія зазначає наступне.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач посилається на те, що договір про спільну діяльність, укладений між сторонами, було визнано судом недійсним 01.12.2005 р., в той час як з даним позовом про відшкодування витрат на будівництво у сумі 769 432,00 грн позивач звернувся у грудні 2014 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 2 ст. 264 ЦК України)

Як передбачено п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об'єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Таким чином, позивачем не було порушено строки позовної давності, оскільки спір про право власності на новостворене майно (складські приміщення для зберігання обладнання та розміщення обслуговуючого персоналу на проспекті Повітрофлотському, 9) вирішувався в судовому порядку до 08.11.2012 р. (рішення Господарського суду м. Києва від 08.11.2012 р. у справі № 5011-9/11327-2012), а 09.12.2014 р. позивач звернувся з позовом про відшкодування витрат на будівництво.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 769 432,00 грн витрат на будівництво є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 08.12.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня № 2 станції Київ ДТГО «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 08.12.2015 р. у справі № 910/27621/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/27621/14 повернути до Господарського суду м. Києва

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко