КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Справа№ 910/1173/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Смірнов О.С. (довіреність №5 від 13.01.2016 р.)

від відповідача - Даниленко Є.М. (довіреність б/н від 11.04.2016 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Київській області

на рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2016 р.

у справі №910/1173/16 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Броварське шляхово-будівельне управління №50»

до Служби автомобільних доріг у Київській області

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Броварське шляхово-будівельне управління №50» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Служби автомобільних доріг у Київській області про стягнення з відповідача 673272,00 грн. основного боргу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.03.2016 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 673272,00 грн. основного боргу та 10099,08 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесено з порушенням норм матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

В ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відповідачем було подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Колегія суддів, вислухавши думку представника позивача, не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України).

15.11.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Броварське шляхово-будівельне управління № 50» (виконавець) та Службою автомобільних доріг у Київській області (замовник) був укладений договір № 453Д-13 на послуги з поточного середнього ремонту транспортної розв'язки на км 31+029 автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський (на Ростов-на-Дону), Київської області.

Згідно п. 1.1. договору, позивач зобов'язується у 2013-2014 роках надати відповідачу послуги, а відповідач прийняти та оплатити такі послуги.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що акти (форми КБ-2в та КБ-3) надання послуг готує позивач і передає для підписання уповноваженому представнику відповідача у строк не пізніше ніж за п'ять днів до закінчення звітного періоду. Уповноважений представник відповідача протягом трьох днів перевіряє реальність акта і підписує його в частині фактично наданих обсягів послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав покладені на нього договором обов'язки, надав в повному обсязі послуги, відповідно до умов договору сторони склали і підписали у березні 2013 року Акт прийняття виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2в) та Довідку про вартість виконаних підрядних робіт (ф.КБ-3) на суму 673272,00 грн.

Проте, зазначена сума виконаних робіт залишилась неоплаченою з боку відповідача.

Таким чином, станом на 25.01.2016 р. по договору від 15.11.2013 р. № 453Д-13 за Службою автомобільних доріг у Київській області утворилась заборгованість на суму 673272,00 грн.

Згідно п. 4.1 договору, розрахунки проводяться замовником шляхом поетапної оплати за надані послуги при надходженні коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування від головного розпорядника коштів. Замовник здійснює щомісячні та проміжні платежі за надані послуги на підставі акту наданих послуг (форма № КБ-2в), довідки про вартість наданих підрядних послуг (форма КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін. Вказані документи відповідачем прийняті та підписані, що свідчить про належне виконання позивачем умов договору.

Отже, договір, укладений між сторонами містить умову, відповідно до якої, виконання зобов'язання з оплати коштів за виконані роботи пов'язано з діями особи, яка не є стороною такого договору.

Однак, за змістом ст. 511 ЦК України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 528 ЦК України, у випадку покладення виконання обов'язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов'язання залишається боржник, а не така особа.

Отже, відповідальним за виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт на суму 673272,00 гри. залишається відповідач, а неотримання фінансування від розпорядника коштів не є підставою для відмови від виконання зобов'язань за договором.

Для здійснення оплати за надані послуги, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 20.01.2016 р. № 17/14 про необхідність провести оплату виконаних робіт у семиденний термін від дня пред'явлення вимоги, але відповідач не виконав зазначену вимогу.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач наголошував, що він не відмовляється від виконання умов договору, а його вини у неоплаті виконаних робіт немає, оскільки кошти які він мав сплатити повинні були надійти з державного бюджету, проте не надійшли.

Колегія суддів зазначає, що відсутність бюджетного призначення на фінансування робіт за договором підряду не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі Головного управління державного казначейства у м. Києві чи Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. № 15/5027/715/2011).

В матеріалах справи містяться докази, що свідчать про повне і належне виконання позивачем своїх зобов'язань по договору№453Д-13 від 15.11.2013 р. на послуги поточного середнього ремонту транспортної розв'язки на км 31+029 автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський (на Ростов-на-Дону), Київської області.

Так, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 12.02.2014 р. №46 та від 17.06.2015 р. №498 зазначені роботи були прийняті відповідачем у повному обсязі та не викликали буль-яких претензій або зауважень по якості або кількості. Крім того, якісний та кількісний контроль, у тому числі щляхом дослідження первинної бухгалтерської документації, зазначені роботи пройшли в ході проведення зустрічної звірки Державної фінансової інспекції України.

Кошти на оплату робіт виконаних позивачем згідно договору передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. №498 «Деякі питання використання у 2015-2017 роках коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг» із змінами згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 р. №805, а саме в додатку «Перелік об'єктів будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення, роботи на яких виконано у 2010-2014 роках, та обсяги їх фінансування у 2015-2017 роках за рахунок коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг».

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Станом на день розгляду справи в господарському суді, не зважаючи на обов'язок замовника сплатити вартість робіт виконавцю, гроші не перераховані на поточний рахунок останнього, тобто умови договору щодо строків оплати виконаних робіт замовником було порушено.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за договором щодо оплати виконаних позивачем робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 673272,00 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесено з порушенням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо клопотання скаржника про відстрочку виконання рішення, колегія суддів, вислухавши думку представника позивача, не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування підстав для відстрочення виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Київській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 01.03.2016 р. у справі №910/1173/16 залишити без змін.

Справу №910/1173/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

С.Я. Дикунська