ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р. Справа № 914/3729/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Полтавська пересувана механізована колона № 39 від 26.01.2016р. № 03/16-01

на рішення господарського суду Львівської області від 12.01.2016р.

у справі № 914/3729/15

за позовом приватного акціонерного товариства Полтавська пересувна механізована колона №39, м. Полтава

до відповідача приватного підприємства Інтер Сервіс ЛВ, м. Львів

про розірвання договору від 22.07.2013р. №01/07-2013 та стягнення 252143,53 грн.

представники сторін:

- від позивача не зявився,

- від відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України учасникам судового процесу розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.01.2016р. у справі №914/3729/15 (суддя Запотічняк О.Д.) відмовлено в задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства (надалі ПрАТ) «Полтавська пересувна механізована колона №39» до приватного підприємства (надалі ПП) «Інтер Сервіс ЛВ» про розірвання договору від 22.07.2013р. №01/07-2013 та стягнення 252143,53 грн. коштів за перебазування та монтаж крану та нарахованих збитків.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що у спірному договорі № 01/07-2013 від 22.07.2013р. про надання послуг по веденню будівельно-монтажних робіт сторони чітко не визначили низки договірних умов, зокрема, чітких строків виконання відповідачем визначених робіт, а тому твердження позивача про порушення відповідачем договору безпідставні; передбачені договором послуги по перебазуванню баштового крану на об'єкт в м. Яремче, проведення його монтажу та монтажу підїзної колії відповідачем були надані. Таким чином, немає підстав вважати, що відповідачем були порушені договірні умови, а отже й відсутні підстави для розірвання договору та повернення відповідачем 49000,00грн., отриманих ним за фактично надані послуги.

Судом визнано, також, безпідставною вимогу про стягнення 203143,53 грн. збитків, які складаються з понесених позивачем витрат на експертизу крану, демонтаж крану, проведений іншою особою, переміщення та охорону демонтованого крану, оскільки: 1) з висновку експертизи неможливо ідентифікувати кран, по якому була проведена експертиза, а проведення експертизи було виключною ініціативою позивача; 2) з положень договору випливає, що послуги повязані з демонтажем крану та його евакуацією є обовязком відповідача та мають бути надані тільки після сплати позивачем вартості цих робіт; 3) відповідач не здійснював демонтажу крану та його евакуації, а відповідно у нього не виникло і обовязку здійснювати демонтаж та евакуацію підкранової колії; 4) витрати позивача на зберігання крану безпідставні, оскільки у відповідача не виникло обовязку по евакуації крану та перебазуванні підкранової колії.

Водночас, при прийнятті рішення, суд дійшов висновку про неукладеність спірного договору у звязку з недосягненням сторонами згоди з усіх істотних умов договору (з умов договору не випливає, що відповідач повинен був надавати послуги краном на будівництві, не визначено яке саме будівництво повинно було проводитись, а відтак незрозуміло до закінчення якого саме будівництва діє спірний договір).

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона №39» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник із покликанням на положення ст.ст. 626-628, 631, 632, 638 ЦК України, ст.ст. 180, 181 ГК України, а також на те, що сторони почали вчиняти фактичні дії щодо виконання договору, зазначив про помилковість висновку суду про неукладеність договору. Крім цього, звернув увагу на те, що відповідачем не було виконано передбачених договором робіт у повному обсязі (монтаж баштового крану та введення його в експлуатацію), а до матеріалів справи не додано належних доказів, які б свідчили про це. Таким чином, позивач був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, а тому і звернувся до відповідача із пропозицією розірвати договір в порядку ст.188 ГК України. Зважаючи на вищенаведене вважає також обґрунтованою і свою вимогу про стягнення збитків.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, ПП «Інтер Сервіс ЛВ» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач зазначає, що він повністю виконав передбачені п.1.1 та п.1.2 договору зобовязання, а саме перебазував та встановив баштовий кран КБ-308А та підкранову колію. У звязку з тим, що позивач згідно п.4.2 договору не оплатив роботу крана в першому та останньому місяці, відповідач не мав змоги забезпечити роботу екіпажу крану, як це передбачено п.1.3 договору. Попри це, протягом вересня 2013 року баштовий кран фактично відпрацював 49 годин. Зважаючи на це вважає, що невиконання договору повязане із бездіяльністю позивача щодо повного авансування робіт в порядку п.4.2 договору, а отже відсутні підстави для розірвання договору та стягнення з відповідача вартості передислокації і монтажу баштового крану в розмірі 49000,00грн. Щодо вимоги про стягнення збитків, то таку вважає безпідставною у звязку із недоведенням наявності протиправної поведінки відповідача, його вини та причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою.

У судове засідання скаржник явку повноважного представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Оскільки в матеріалах справи міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, від учасників судового розгляду не надходило клопотань про відкладення справи, а представник позивача усно викладав свою позицію в попередніх судових засіданнях, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника скаржника.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

22.07.2013р. між ПП «Інтер Сервіс ЛВ» (виконавцем) та ПрАТ «Полтавська пересувна механізована колона №39» (замовником) було укладено договір № 01/07-2013 на послуги по веденню будівельно-монтажних робіт для ПрАТ «ПМК-39» в м. Яремче баштового крану КБ-308А та підкранової колії (надалі договір, а.с.15-16, том 1).

Платіжними дорученнями №542 від 31.07.2013р. на суму 25000,00 грн. та №597 від 16.08.2013р. на суму 24000,00 грн. позивач оплатив відповідачу кошти за перебазування баштового крану та за монтаж баштового крану згідно договору (а.с. 20, 21, том 1).

З письмових пояснень позивача, які ґрунтуються на службовій записці від 28.08.2015р., складеній ОСОБА_4, відповідальною особою за виконання будівельно-монтажних робіт на будівельному майданчику в м. Яремче по вул. Вітовського, 22 (а.с. 21, том 1) вбачається, що з початку липня 2013 року на будівельну площадку почали завозитись елементи баштового крану КБ-308А, з кінця липня по 28.08.2013р. бригада монтажників ПП «Інтер Сервіс ЛВ» монтувала баштовий кран, з 29.08 до 09.09.2013р. відбувалось підключення баштового крану, а з 10.09 до 30.09.2013р. здійснювались пусково-налагоджувальні роботи. Технічної документації та паспорта баштового крана надано не було.

Вважаючи, що відповідачем: 1) було зірвано строки монтажу баштового крану; 2) не було надано паспорту крана, допуску крана в роботу від Держгірпромнагляду, рішення про можливість введення в експлуатацію від Держнаглядохоронпраці, вахтового журналу, акту здавання-приймання кранової колії та інших документів; 3) надано кран, який конструктивно не відповідає вимогам будівництва 7-ми поверхового будинку, позивач звернувся до нього із претензією від 17.07.2014р. №44/13-1 (а.с. 23-24, том 1), у якій виклав пропозицію розірвати договір, демонтувати баштовий кран, підїзну колію і вивезти їх з території обєкта в м. Яремче впродовж 5 днів починаючи з 21.07.2014р.

У відповідь на претензію, відповідач звернувся до позивача із зустрічною претензією (вх.№24/14-1 від 28.07.2014р., а.с. 26-27, том 1), у якій зазначив, що на момент укладення договору, а згодом і монтажу баштового крану та підїзної колії, у позивача жодних зауважень до конструктивних особливостей крану не було та предявив вимогу про оплату заборгованості за користування баштовим краном в порядку п.п.1.3, 2.1, 4.1 договору.

У звязку з неможливістю врегулювання спору з відповідачем, 10.09.2014р. позивач уклав з ДП «Карпатський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» договір № 1325-25 (а.с. 30-32, том 1) на виконання послуг по проведенню експертного обстеження та позачергового повного технічного огляду баштового крана КБ-308А, який належить ПП «Інтер Сервіс ЛВ» та знаходиться на будівельному майданчику в м. Яремче, вул. Вітовського, 22. За надані послуги позивач здійснив оплату у розмірі 8520,00 грн. (а.с. 35, том 1).

За результатами обстеження, у висновку експертизи № 26.09.ПС.1505.14 від 19.09.2014р. (а.с.36-54, том 1) зазначено, що кран баштовий не відповідає вимогам НПАОП 0.00-1.01-07 «Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів». Відсутня будь-яка документація крану та ідентифікаційна табличка виробника. 3 даними дефектами крана експлуатація неможлива.

Зважаючи на вищенаведене, позивач звернувся із даним позовом до суду про розірвання договору №01/07-2013 від 22.07.2013р., стягнення з відповідача попередньо сплачених коштів в розмірі 49000,00 грн. та збитків в сумі 203143,53 грн. які включають в себе 8520,00 грн. понесених витрат за проведення експертного обстеження баштового крана КБ-308А, 30000,00 грн. понесених витрат за демонтаж, розборку та складування баштового крана, а також 3292,29 грн. за демонтаж підкранової колії та 161331,24 грн. за зберігання крана.

Заслухавши пояснення представників відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до розділу 1 договору, виконавець зобовязався власними силами та на власний ризик за завданням замовника виконати перебазування баштового крана КБ-308А на об'єкт м. Яремче протягом 10-ти календарних днів згідно договірної ціни 25000 грн. (п.1.1); провести монтаж баштового крану КБ-308А на об'єкт м. Яремче протягом 5-ти календарних днів, згідно договірної ціни - 24000 грн. (п. 1.2); надати послуги баштовим краном (з екіпажем виконавця) згідно договірної ціни 18000 грн/місяць. Заробітна плата керівника виплачується за окремим рахунком згідно акта виконаних робіт із розрахунку - 25,00 грн/час (п.1.3); провести демонтаж крану по закінченню будівництва, згідно договірної ціни на момент демонтажу - 24000 грн. (п.1.4); провести по закінченню будівництва евакуацію баштового крану протягом 5-ти календарних днів, згідно договірної ціни 25000 грн. (п.1.5); провести перебазування, монтаж, демонтаж та евакуацію підкранової колії протягом 5-ти календарних днів, згідно договірної ціни 14000 грн. (п.1.6).

Строк дії договору визначений сторонами із залежністю від завершення будівельних робіт на обєкті в м. Яремче: відповідно до п. 6.1 договору він набирає чинності з моменту підписання та діє до закінчення будівництва.

Таким чином, з вказаних положень договору та ЦК України випливає, що укладений між сторонами договір є змішаним, оскільки містить ознаки як договору підряду (доставка на будівельний майданчик власних засобів (баштового крану та підкранової колії), здійснення їх монтажу, проведення демонтажу після закінчення будівництва та здійснення їх вивезення), так і договору про надання послуг (надання послуг баштовим краном із власним екіпажем).

Відповідачем було виконано лише роботи, передбачені п.1.1 та п.1.2 договору (з початку липня 2013 року на будівельну площадку почали завозитись елементи баштового крану КБ-308А, з кінця липня по 28.08.2013р. бригада монтажників ПП «Інтер Сервіс ЛВ» монтувала баштовий кран, з 29.08 по 09.09.2013р. відбувалось підключення баштового крану, а з 10.09 по 30.09.2013р. здійснювались пусково-налагоджувальні роботи), проте між сторонами не складалося окремих актів, які б це підтверджували. Разом з тим, оскільки факт перебазування крану і його монтажу на будівельному майданчику в м. Яремче визнається обома сторонами, в порядку п. 2 ч. 2 ст. 32 ГПК України та ч. 1 ст. 35 ГПК України, вказаний факт суд вважає достовірним.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 цієї статті встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як було зазначено вище, сторонами не було досягнуто згоди про розірвання договору в порядку ч.1 ст.651 ЦК України, у звязку з чим позивач подав до господарського суду позов про розірвання договору із покликанням на ч.2 цієї статті.

Колегія суддів не може погодитись із твердженнями позивача про порушення відповідачем строків, встановлених пунктами 1.1 та 1.2 договору, оскільки згідно розділу 1 договору сторони обумовили строки надання послуг виконавцем послуг, але з чого починається перебіг строку надання послуги (з дати укладення договору, з моменту здійснення позивачем оплати, чи з будь-якої іншої дати), сторонами визначено не було. Таким чином, немає підстав вважати, що виконані відповідачем роботи по перебазуванню баштового крану на об'єкт в м. Яремче та проведення його монтажу були виконані несвоєчасно.

Статтею 846 ЦК України встановлено, що якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що у період монтажу позивач не предявляв жодних претензій до строків перевезення і монтажу баштового крану (серпень-вересень 2013р.). Такі зявились у позивача майже через рік при його зверненні до відповідача із претензією від 17.07.2014р. №44/13-1, що не може розцінюватись як підстава для розірвання договору, оскільки позивач не обґрунтував яким чином внаслідок ніби-то порушення відповідачем строків перевезення і монтажу баштового крану він був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору і не пояснив чому такі претензії зявились після спливу такого тривалого проміжку часу.

Щодо тверджень позивача про ненадання відповідачем послуг, передбачених п.1.3 договору, невиконання ним вимог п.1.7 договору в частині видачі актів після проведення монтажу баштового крану та підкранової колії та невиконання вимог Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 18.06.2007р. №132, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні наступні документи, які підтверджують повноваження відповідача на здійснення робіт із монтажу та експлуатації баштового крану КБ-308А зав. №2207: дозвіл територіального управління Держгірпромнагляду у Львівській області №474.12.46-45.23.0 на експлуатацію баштового крану (а.с. 17, том1), дозвіл територіального управління Держгірпромнагляду у Львівській області на продовження виконання робіт підвищеної небезпеки №131.10.46-71.32.0 від 08.05.2010р. (а.с. 131, том 1), акт огляду баштового крану перед проведенням монтажу від 01.08.2013р. (а.с. 132, том 1), акт монтажу та пусконаладки баштового крану від 01.09.2013р. (а.с. 149, том 1), висновок експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва №46.04.2987.12/3377 від 11.07.2012р. (а.с. 142-148, том 1).

Стверджуючи про наявність певних порушень, позивач, так само як і у випадку зі строками, документально не обґрунтовує яким чином, внаслідок яких порушень він був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору (зокрема, чи впливало це на можливість і на строки проведення будівельних робіт і чим це підтверджується) і не пояснює чому такі претензії зявились в нього після спливу практично року часу. Колегія суддів звертає увагу на те, що попри обовязок видачі відповідних актів, встановлений у п.1.7 договору, сторонами не передбачено обовязку відповідача надавати позивачу відповідні документи. Щодо зобовязань, передбачених п.1.3 договору, то такі за своїм характером носять характер послуг, стосуються забезпечення роботи баштового крану екіпажем відповідача і є похідними від виконання чи невиконання позивачем будівельних робіт на обєкті. Ні договором, ні додатковими угодами, ні іншим чином сторонами не встановлено ні характеру, ні обсягів, ні строків надання цих послуг, а отже відповідачем не допущено жодних порушень п.1.3 договору.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що в пункті 4.2 договору сторони погодили, що замовник здійснює авансування згідно пп. 1.1 1.5 договору у розмірі: передислокація + монтаж + перший та останній місяць + демонтаж + евакуація. Отже, попри твердження позивача про порушення відповідачем договірних умов, ним самим не було дотримано порядку оплати, встановленого в п.4.2 договору, а саме здійснено оплату лише за передислокацію та монтаж баштового крану, тобто за ті роботи, які були фактично виконані відповідачем, залишивши неоплаченими перший та останній місяць надання послуг, а також роботи з демонтажу та евакуації.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Зважаючи на недоведеність позивачем істотності порушення договору з боку відповідача, колегія суддів вважає, що підстави для розірвання договору в порядку ч.2 ст. 651 ЦК України відсутні. Крім цього, безпідставною є вимога про повернення відповідачем 49000,00грн., перерахованих позивачем за перебазування баштового крану на об'єкт в м. Яремче та проведення його монтажу, оскільки такі послуги відповідачем фактично були надані.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання позивача на висновки, що містяться у висновку експертизи №26.09.ПС.1505.14 від 19.09.2014р., складеному державним підприємством «Карпатський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України», оскільки: 1) висновок експертизи, без наявності інших належних та допустимих доказів, не доводить істотності порушення відповідачем умов договору станом на момент закінчення монтажу ним баштового крану та підкранової колії; 2) експертиза проводилась більш, ніж через рік часу після монтажу крану та підкранової колії; при цьому за цей період відповідач не надавав жодних послуг, як це передбачено п.1.3 договору; 3) з висновку експертизи неможливо чітко ідентифікувати кран по якому була проведена згадана експертиза.

Щодо вимог скаржника в частині оскарження рішення про відмову у стягненні з відповідача збитків в сумі 203143,53 грн., які включають в себе вартість послуг по проведенню експертного обстеження та позачергового повного технічного огляду баштового крана КБ-308А в сумі 8520,00 грн., вартість демонтажу, розборки та складування баштового крана в сумі 30000,00 грн., вартість демонтажу підкранової колії в сумі 3292,29 грн. та вартість послуг зберігання крану в сумі 161331,24 грн., колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість і законність в цій частині.

Вимоги в цій частині базуються на положеннях ст.621 ЦК України, відповідно до якої у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

В даному випадку судом встановлено, що відповідачем не здійснювався демонтаж крану, підкранової колії та їх евакуація.

Водночас, як вже було зазначено вище, у діях відповідача не вбачається порушень п.1.1-1.3 договору. Крім того, пунктами 1.4-1.6 договору передбачено, що демонтаж крану, підкранової колії та їх евакуація здійснюються відповідачем після завершення будівництва. Таким чином, у відповідача не виникло обовязку здійснити демонтаж та евакуацію власних засобів, позивач такі дії вчинив за своєю ініціативою, а, отже, у нього відсутні правові підстави для застосування ст.621 ЦК України та стягнення з відповідача збитків.

Що стосується суми збитків за послуги зберігання баштового крану та підкранової колії на території будівельного майданчика, судова колегія вважає таку вимогу безпідставною, оскільки умовами договору сторони погодили, що саме позивач несе відповідальність за збереження крану (п.5.2 договору).

Щодо висновку суду першої інстанції про неукладеність договору, то такий є хибним.

Відповідно до ч.8 ст.181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №13 встановлено, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що попри нечітке визначення сторонами окремих договірних умов, обома сторонами було вчинено фактичні дії, спрямовані на виконання договору, а отже, договір не може вважатись неукладеним. Разом з тим, вказаний висновок місцевого господарського суду не впливає на вірно проведену ним оцінку обставин справи, правову кваліфікацію та висновки, а отже не може бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 12.01.2016р. у справі №914/3729/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Полтавська пересувана механізована колона № 39 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Костів Т.С.

суддя Желік М.Б.