ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 р. Справа № 923/228/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до: комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго", м. Каховка Херсонської області

про стягнення 394054грн. 72коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа ОСОБА_1, довір. від 18.04.2014р.

від відповідача - уповноважені особи ОСОБА_2, ОСОБА_3

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" (відповідач) 188871грн.63коп. основного боргу, 68646грн. 32коп. пені, 5942грн. 10коп. 3% річних та 130594грн. 67коп. втрат від інфляції за договором № 1707/14-БО-33 купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013р.

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач звертає увагу на відсутність основного боргу, оскільки остаточний розрахунок за договором відбувся 29.01.2016р. Крім того, відповідач зазначає, що позивач невірно нарахував втрати від інфляції, надавши власний контррозрахунок, відповідно до якого втрати від інфляції становлять 97162грн. 11коп.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Між сторонами 28.11.2013 р. було укладено договір № 1707/14-БО-33 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець (позивач) зобовязується передати у власність покупцю (відповідач) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання договору, позивач поставив протягом січня грудня 2014р., а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2822355,89 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що розрахунки за поставлений природний газ відповідачем проводились невчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, зокрема, 188871,63грн. основного боргу за договором.

Відповідачем надано суду копію акту звірки розрахунків від 17.03.2016р., яким сторони звіряли розрахунки за різними договорами. Заборгованість за договором від 28.11.2013 р. № 1707/14-БО-33 відсутня.

Крім того, відповідачем надано суду копії платіжних доручень про перерахування позивачу коштів № 74009245 від 19.01.2016р., № 74178101 від 22.01.2016р., № 74304275 від 26.01.2016р., № 74550591 від 28.01.2016р. та № 74613978 від 29.01.2016р.

Листом від 29.01.2016р. № 01-01/33 (а.с. 81) відповідач просив позивача зарахувати зазначені платіжні доручення як оплату за різними договорами, зокрема, за договором від 28.11.2013р. № 1707/14-БО-33 на загальну суму 188871,63грн.

Також відповідачем наадно суду акт звірки розрахунків за договором від 28.11.2013р. № 1707/14-БО-33 за період з 01.01.2014 по 31.01.2016, відповідно до якого заборгованість за зазначеним договором відсутня.

Таким чином, на момент надходження позовної заяви до суду (10.03.2016р.) заборгованість відповідача за договором від 28.11.2013р. № 1707/14-БО-33 в розмірі 188871,63грн. була відсутня.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 188871,63грн. основного боргу відсутні.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 5942,10грн. та 130594,67грн. втрат від інфляції у зв'язку з несвоєчасними розрахунками за природний газ.

Суд перевірив розрахунок нарахованих відповідачу 3% річних та встановив, що він здійснений позивачем арифметично та методологічно вірно.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 5942,10грн. відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу інфляційних втрат в сумі 130594,67грн., однак дослідивши наданий розрахунок, господарський суд зауважує, що він має помилки.

Так, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат включено суми інфляційних втрат попереднього періоду до базової суми заборгованості, що включається в розрахунок інфляційних втрат наступного періоду.

Судом самостійно здійснено розрахунок втрат від інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.01.2015 - 31.01..391.03121321.10709098.49
01.02.2015 - 28.02..731.05319922.00395808.73
01.03.2015 - 30.06..631.29655919.65244791.28

Отже, судом приймаються до уваги заперечення відповідача щодо розрахунку суми інфляційних втрат, наведені у відзиві на позовну заяву. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 97162,75 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 68646,32 грн. пені, суд враховує наступне.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч.2 ст.551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

У даному випадку договором між сторонами передбачене стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу (п. 7.2).

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Частина 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина шоста статті 232 ГК України обмежує нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання (якщо інше не встановлено законом або договором) шістьма місяцями від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Цим Законом встановлені обмеження щодо розміру пені, яка може бути стягнута на підставі договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем обґрунтовано нарахована відповідачу пеня у розмірі 68646,32 грн. у зв'язку з несвоєчасними розрахунками відповідача за природний газ.

З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 68646,32 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відшкодовуються йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго" (м. Каховка Херсонської області вул. Леніна 20А, код 05449897) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 68646,32грн. пені, 5942,10 грн. 3% річних, 97162,75грн. втрат від інфляції та 2576,27грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.05.2016р.

Суддя В.П.Ярошенко