РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016Справа №910/30990/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шансік»
до про Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України стягнення заборгованості у розмірі 840 643 грн. 51 коп.

Представники:

від Позивача: Сєтов М.О. (представник за Довіреністю);

Слюсаренко О.А. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Різник О.О. (представник за Довіреністю);

Коломоєць М.І. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шансік» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 840 643 грн. 51 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 17.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шансік» (Кредитор) та Науково - технологічним алмазним концерном (АЛКОН) Національної академії наук України (Позичальник) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов'язався повернути поворотну фінансову допомогу у порядку і строки, визначені цим договором. Як зазначає Позивач, він належним чином виконав свої зобов'язання за Договором, надавши Відповідачу грошові кошти в сумі 518 000 грн. 00 коп., проте Відповідачем було сплачено грошові кошти частково у розмірі 15 500 грн. 00 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Шансік» становить 502 500 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України пеню у розмірі 126 134 грн. 38 коп., 3% річних у розмірі 7 455 грн. 55 коп. та інфляційні у розмірі 204 553 грн. 58 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/30990/15, судове засідання призначено на 24.12.2015 р.

22.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

24.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшов лист про відсутність аналогічного спору на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.12.2015 року.

24.12.2015 року в судове засідання з'явились представники позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.12.2015 року не виконав. Представники позивача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.12.2015 року виконали не в повному обсязі.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості розмірі 502 250, 00 грн. за Договором №2-ФД від 17.03.2014 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.12.2015 р. відкладено розгляд справи на 14.01.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

12.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

12.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

12.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про направлення матеріалів справи №910/30990/15 в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України до прокуратури міста Києва.

12.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні 14 січня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, заперечив проти задоволення заявлених Відповідачем клопотань. В судовому засіданні представник Відповідача надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, підтримав подані клопотання про направлення матеріалів справи №910/30990/15 в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України до прокуратури міста Києва та призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи до встановлення фактичних обставин по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки дії, переслідуваної у кримінальному порядку, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення органам внутрішніх справ чи прокуратури.

Пунктами 5.11 та 5.12 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що за наявності умов, передбачених частиною четвертою статті 90 ГПК, господарський суд повинен надсилати повідомлення саме тому прокурору або органу досудового розслідування, до компетенції якого віднесено вирішення питань про необхідність проведення певних дій. Стаття 90 ГПК не передбачає обов'язку органів внутрішніх справ інформувати господарський суд про наслідки розгляду повідомлення. Однак господарським судам необхідно мати на увазі, що слідчі (розшукові) дії можуть проводитися тільки в межах строків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України (стаття 219); досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей щодо кримінального порушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина друга статті 214 названого Кодексу і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності (пункт 5 частини першої статті 3 того ж Кодексу. Обов'язок органів прокуратури своєчасно відповісти на повідомлення господарського суду встановлений також абзацом третім пункту 6 спільного листа Вищого арбітражного суду України і Генеральної прокуратури України від 03.08.92 № 01-8/912, 8а/4 исх. Строк надання відповіді слід визначити у самому повідомленні.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шансік" (Кредитор) та Науково - технологічним алмазним концерном (АЛКОН) Національної академії наук України (Позичальник) було укладено Договір про надання повторної фінансової допомоги №2-ФД, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов'язався повернути поворотну фінансову допомогу у порядку і строки, визначені цим договором. Вказаний договір від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Шансік" був підписаний директором ОСОБА_6, з одного боку, та від імені Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України ОСОБА_7, з іншого боку.

В обґрунтування поданого клопотання про направлення матеріалів справи №910/30990/15 в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України до прокуратури міста Києва Відповідач зазначав, що Позивач є одним з покупців путівок в Пансіонат "АЛМАЗ", при цьому ОСОБА_7 в той час перебував одночасно на трьох керівних посадах - заступник генерального директора Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України, директор Пансіонату "АЛМАЗ", директор підрозділу "АЛКОН-СЕРВІС" НТАК (АЛКОН) НАН України. Зазначав, що Підрозділ "АЛКОН-СЕРВІС" НТАК (АЛКОН) НАН України отримуючи кошти від Позивача на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги, перераховував їх на рахунок Пансіонату "АЛМАЗ" із призначенням платежу - повернення передоплати за путівки, а пансіонат "АЛМАЗ" отримані кошти в свою чергу перераховував Позивачу як повернення передоплати за путівки. Позивач, отримавши зазначені кошти, знову їх перераховував на рахунок Підрозділу "АЛКОН-СЕРВІС" як надання поворотної фінансової допомоги для Пансіонату "АЛМАЗ". І так, обіг коштів здійснювався до того часу поки Позивач не повернув свої сплачені кошти Пансіонату "АЛМАЗ" за путівки. Крім того, зазначав, що Додаткова угода №1 до Договору про надання повторної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року, якою змінено строк повернення грошових коштів, була підписана невідомою особою, про що свідчить відмінність підписів на договорі та додатковій угоді від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Шансік".

Суд, з огляду на матеріали справи, для всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору, дійшов висновку щодо необхідності здійснення прокуратурою перевірки дій з метою встановлення наявності або відсутності ознак злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, під час укладання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2 - ФД від 17.03.2014 року та Додаткової угоди №1 від 17.04.2014 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2 - ФД від 17.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шансік" та Науково - технологічним алмазним концерном (АЛКОН) Національної академії наук України, оскільки Суд позбавлений можливості самостійно вчинити дії, направлені на встановлення фактичних обставин по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року направлено копії матеріалів справи № 910/30990/15 до Прокуратури міста Києва для проведення перевірки з метою встановлення наявності або відсутності ознак злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, під час укладання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2 - ФД від 17.03.2014 року та Додаткової угоди №1 від 17.04.2014 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2 - ФД від 17.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шансік" та Науково - технологічним алмазним концерном (АЛКОН) Національної академії наук України, зупинено провадження у справі № 910/30990/15 до закінчення здійснення перевірки Прокуратурою міста Києва та отримання Господарським судом міста Києва відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду повідомлення та результатів проведеної в ході його розгляду перевірки.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 року ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.01.2016 року у справі №910/30990/15 скасовано, а справу №910/30990/15 передано для подальшого розгляду до Господарського суду м. Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2016 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 року у справі №910/30990/15 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року призначено розгляд справи на 20.04.2016 року.

20.04.2016 року в судове засідання з'явились представники позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представники позивача подали заперечення на відзив та документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 року відкладено розгляд справи на 28.04.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання.

27.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення.

28.04.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник відповідача надав усні пояснення щодо письмових пояснень від 27.04.2016 року.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням письмових пояснень Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України від 27.04.2016 року.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 18.05.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

17.05.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Пози вача надійшли письмові заперечення на пояснення Відповідача.

В судовому засіданні 18 травня 2016 року представники Позивача надали усні пояснення по суті позову, якими підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, розглянувши клопотання Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання призначення судових експертиз" судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: - визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; - визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; - максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; - за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься роз'яснення відповідних питань. Якщо визначення такого виду (підвиду) саме по собі потребує спеціальних знань, його слід віднести на розсуд експертної установи (експерта); - визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; - здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; - у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності - з участю спеціаліста; - у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи; - з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи. (п.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року затверджена Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, якою визначено, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року та обставини даної справи Суд може встановити самостійно в межах її розгляду, оскільки суд в даній ситуації не обмежений щодо збирання та оцінки доказів та не потребує спеціальних знань. Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року направлено копії матеріалів справи № 910/30990/15 до Прокуратури міста Києва для проведення перевірки з метою встановлення наявності або відсутності ознак злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, під час укладання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2 - ФД від 17.03.2014 року та Додаткової угоди №1 від 17.04.2014 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2 - ФД від 17.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шансік" та Науково - технологічним алмазним концерном (АЛКОН) Національної академії наук України.

За таких підстав, Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 18 травня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

17.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шансік» (Кредитор) та Науково - технологічним алмазним концерном (АЛКОН) Національної академії наук України (Позичальник) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов'язався повернути поворотну фінансову допомогу у порядку і строки, визначені цим договором.

Відповідно до п.2.1 Договору поворотна фінансова допомога надається Кредитором Позичальнику в розмірі 518 000 грн. 00 коп. з метою забезпечення Позичальника коштами для здійснення повернення пансіонатом «АЛМАЗ» філією НТАК (АЛКОН) НАН України передоплати за путівки та поворотної фінансової допомоги.

Згідно з п.3.1 Договору Позичальник зобов'язується повернути суму поворотної фінансової допомоги, отриманої в рамках умов цього Договору, в строк до 16.03.2018 року.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку неповернення поворотної фінансової допомоги у вказаний в пп.3.1 даного Договору термін Позичальник сплачує на користь Кредитора пеню у розмірі 1% від неповерненої вчасно суми за кожен день прострочення.

У п.8.1 Договору встановлено, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов»язань по даному Договору.

Додатковою угодою №1 від 17.04.2014 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року Сторони виклали п.3.1 в новій редакції: «Позичальник зобов'язується повернути суму поворотної фінансової допомоги, отриманої в рамках умов цього Договору, в строк до 31.12.2014 року».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року Позивачем видано Науково - технологічному алмазному концерну (АЛКОН) Національної академії наук України грошові кошти у загальному розмірі 518 000 грн. 00 коп., а Відповідачем в свою чергу було повернуто 15 500 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 2014 рік.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що він належним чином виконав свої зобов'язання за Договором, надавши Відповідачу грошові кошти в сумі 518 000 грн. 00 коп., проте Відповідачем було сплачено грошові кошти частково у розмірі 15 500 грн. 00 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Шансік» становить 502 500 грн. 00 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України пеню у розмірі 126 134 грн. 38 коп., 3% річних у розмірі 7 455 грн. 55 коп. та інфляційні у розмірі 204 553 грн. 58 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шансік» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов на виконання умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року Позивачем видано Науково - технологічному алмазному концерну (АЛКОН) Національної академії наук України грошові кошти у загальному розмірі 518 000 грн. 00 коп., а Відповідачем в свою чергу було повернуто 15 500 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 2014 рік.

Таким чином, заборгованість Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Шансік» за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року становить 502 500 грн. 00 коп.

Відповідач в обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначає, що вказаний договір про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року є договором позики, а тому відповідно до Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 15.06.2011 року, необхідно було отримати погодження Міністерства фінансів України, а тому вказаний договір є недійсним.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч. 1 ст.1048 Цивільного кодексу України).

У ч.2 вказаної статті Цивільного кодексу України зазначено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо:1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Таким чином, договір про надання поворотної фінансової допомоги не є договором позики, оскільки є безпроцентним на відміну від договору позики, а тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в цій частині. Крім того, Суд зазначає, що заявлені до стягнення Позивачем 3% річних та інфляційні на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України не є процентами або інших видом компенсації у вигляді плати за користування грошовими коштами за Договором, а є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, які слід відрізняти від передбачених статтею 536 ЦК України процентів, що є платою за користування чужими коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19 квітня 2016 року у справі № 910/11209/15.

Також, Відповідач зазначає, що спірний договір від імені Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України був підписаний ОСОБА_7, який не мав достатнього обсягу повноважень на підписання вказаного договору без погодження з президією НАН України.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Відповідно до п.6.1 Статуту Відповідача Концерн очолює Генеральний директор, який призначається та звільняється з посади рішенням Президії НАН України. За поданням відділення фізичко - технічних проблем матеріалознавства НАН України.

Генеральний директор може делегувати частину повноважень своїм заступникам та керівникам дирекції Концерну. (п.6.2 Статуту)

Наказом № 5/1 від 31.01.2013 р. переведено ОСОБА_7 з посади Заступника генерального директора НТАК (АЛКОН) НАН України на посаду Заступника генерального директора - директор пансіонату "АЛМАЗ" філії НТАК (АЛКОН) НАН України з 01.02.2013р. Суд зазначає, що на час укладання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року та Додаткової угоди №1 від 17.04.2014 року ОСОБА_7 перебував на посаді заступника генерального директора НТАК (АЛКОН) НАН України - директора пансіонату «АЛМАЗ» НТАК (АЛКОН) НАН України, що встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2015 року у справі №754/14196/14-ц, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення заборгованості з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - підприємців та громадських формувань (станом на 17.03.2014 року), особами, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або особами, які мають право вчиняти від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи є, зокрема, ОСОБА_7 - підписант.

Крім того, в матеріалах справи наявна довіреність №212/2 від 23.12.2013 року на ім'я ОСОБА_7, видана генеральним директором НТАК (АЛКОН) НАН України ОСОБА_9, на представництво інтересів НТАК (АЛКОН) НАН України з правом укладати договори і підписувати інші документи з фінансово - господарської діяльності Концерну зі строком дії до 31.12.2014 року.

За таких підстав, заступник генерального директора - директор пансіонату "АЛМАЗ" філії НТАК (АЛКОН) НАН України при укладенні спірного Договору мав повноваження на укладання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року, що визначені Статутом Відповідача, в межах наданих йому функцій без згоди власника.

У п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року Позивачем видано Науково - технологічному алмазному концерну (АЛКОН) Національної академії наук України грошові кошти у загальному розмірі 518 000 грн. 00 коп., а Відповідачем в свою чергу було повернуто 15 500 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 2014 рік, у зв'язку з чим Суд приходить до висновку, що сторони своїми конклюдентними діями підтвердили дійсність укладеного між сторонами договору, що виключає можливість визнання даного договору недійсним з мотивів вчинення його представником товариства з перевищенням повноважень.

Таким чином Суд зазначає, що крім установленої судом наявності у заступника генерального директора - директора пансіонату "АЛМАЗ" філії НТАК (АЛКОН) НАН України ОСОБА_7 повноважень на укладення Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року від імені Відповідача, останнім були вчинені дії з виконання спірного договору (часткове повернення грошових коштів), що свідчить про схвалення правочину особою, на користь якої його було укладено.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 року по справі №5013/492/12, від 19.08.2014 року по справі №5011-31/17917-2012, від 19.08.2014 року по справі №924/905/13.

За таких підстав, доводи Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України про недійсність Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року є безпідставними.

Суд зазначає, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Науково - технологічним алмазним концерном (АЛКОН) Національної академії наук України Товариству з обмеженою відповідальністю «Шансік» грошових коштів за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року в розмірі 502 500 грн. 00 коп. у строк до 31.12.2014 року.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року, не здійснив повернення грошових коштів у строк до 31.12.2014 року у повному розмірі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України 502 500 грн. 00 коп. суми поворотної фінансової допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.01.2015 р. по 30.06.2015 р. у розмірі 7 475 грн. 58 коп. та інфляційних у розмірі 204 553 грн. 58 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем повернення грошових коштів за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року за загальний період прострочки з 01.01.2015 р. по 30.06.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до норм статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 7 455 грн. 55 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 204 553 грн. 58 коп. за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2015 р. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 01.01.2015 р. по 30.06.2015 р. у розмірі 126 134 грн. 38 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку неповернення поворотної фінансової допомоги у вказаний в пп.3.1 даного Договору термін Позичальник сплачує на користь Кредитора пеню у розмірі 1% від неповерненої вчасно суми за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному розмірі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 126 134 грн. 38 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року.

Також, Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача з посиланням на Довідку про сумнівні операції на підставі аналізу руху коштів по рахунках підрозділу «Алкон -Сервіс» НТАК (АЛКОН) НАН України та Пансіонату «Алмаз» НТАК (АЛКОН) НАН України, складену генеральним директором Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України академіком НАН України ОСОБА_9, якою зроблено висновок, що проведеними ОСОБА_7 сумнівними операціями, відображеними на рахунках підрозділу та пансіонату, було завдано шкоди безпосередньо НТАК (АЛКОН) НАН України на суму щонайменше 904 199 грн. 77 коп. Проте, Суд не приймає до уваги вказану Довідку, оскільки вона не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, оскільки факт проведення сумнівних операцій підтверджується іншими засобами доказування.

Таким чином, з Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шансік» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 502 500 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 7 455 грн. 55 коп., інфляційні у розмірі 204 553 грн. 58 коп. та пеня у розмірі 126 134 грн. 38 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК. (п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 21.02.2013 року).

Таким чином, у зв'язку з задоволенням апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шансік» на ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.01.2016 р., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 378 грн. 00 коп. покладається на Відповідача, а судовий збір за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 року залишається за Відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шансік» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України (04074, м.Київ, ВУЛ.АВТОЗАВОДСЬКА, будинок 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 23504418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шансік» (04074, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВИШГОРОДСЬКА, будинок 28/1, Ідентифікаційний код юридичної особи 38799363) заборгованість у розмірі 502 500 (п'ятсот дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 7 455 (сім тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 55 (п'ятдесят п'ять) коп., інфляційні у розмірі 204 553 (двісті чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят три) грн. 58 (п'ятдесят вісім) коп., пеню у розмірі 126 134 (сто двадцять шість тисяч сто тридцять чотири) грн. 38 (тридцять вісім) коп., судовий збір у розмірі 12 609 (дванадцять тисяч шістсот дев'ять) грн. 65 (шістдесят п'ять) коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 травня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин