ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.05.16р. Справа № 904/988/16

За заявою: Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2016 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 1 393 131, 45 грн. пені, 3% річних, інфляційних нарахувань за неналежне виконання умов договору № 13/614/1400436 від 27.11.2013

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: провідний юрисконсульт ОСОБА_1, довіреність № 67-05 від 04.01.2016;

від відповідача (заявника): представник ОСОБА_2, довіреність № 229-4016 від 22.04.2011.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь Дніпропетровської області (відповідач) про стягнення стягнення 1 393 131, 45 грн, з яких 681269,49 грн пені, 58273,09 грн 3% річних, 653588,87 грн інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату товару, отриманого за договором № 13/614/1400436 від 27.11.2013.

22.03.2016 позивачем подано заяву про зменшення та уточнення позовних вимог, а саме просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на його користь пеню у сумі 674 777,62 грн, 3% річних у сумі 58 985,54 грн та інфляційні нарахування в сумі 653 588,87 грн. З урахуванням того, що остання відповідає приписам ч.4 ст. 22 ГПК України, суд прийняв її.

Рішенням суду від 18.04.2016 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод" пеню у сумі 472 344,33 грн, 3% річних у сумі 58 985,54 грн, інфляційних нарахувань у сумі 653 588,87 грн; вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

З метою примусового виконання рішення на користь стягувача 06.05.2016 судом видано відповідний наказ.

12.05.2016 відповідач - Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернувся до суду з заявою про розстрочку виконання рішення, у якій виклав вимогу розстрочити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2016 у справі № 904/988/16 частками на чотири місяці за наступним графіком:

до 30.06.2016 - 301 453,92 грн;

до 31.07.2016 - 301 453,92 грн;

до 31.08.2016 - 301 453,93 грн;

до 30.09.2016 - 301 453,94 грн.

В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на скрутне матеріальне становище внаслідок скорочення виробництва великотоннажних феросплавів через стагнацію світового ринку феросплавів та марганцевої руди, що є сировиною для її виробництва, протягом 2015 року, наявність значних дебіторської та кредиторської заборгованостей, а також на можливість дестабілізації роботи боржника внаслідок одночасного стягнення заборгованості у повному обсязі.

Оскільки згідно з чинним законодавством питання про розстрочку виконання рішення потрібно розглядати за участю сторін, вказану заяву ухвалою суду від 12.05.2016 призначено до слухання у судовому засіданні на 23.05.2016.

У судовому засіданні, призначеному на 23.05.2016, представник позивача надав до суду заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення, у яких з доводами відповідача, викладеними в заяві, не погоджується та вважає недоцільним задоволення такої заяви, оскільки скрутне фінансове становище є як у позивача, так і у відповідача. Обґрунтовуючи свої доводи позивач посилається на те, що у зв'язку із простроченням оплати поставленої відповідачу продукції ПАТ "ЄВРАЗ Дніпродзержинський КХЗ" не мало фінансової змоги своєчасно виконувати свої договірні зобов'язання перед кредиторами, що негативно впливає на репутацію підприємства як не благодійного контрагента та несе за собою значні фінансові збитки. Згідно Балансу (Звіт про фінансовий стан на 31.12.2015) відповідач мав кредиторську заборгованість у сумі 2 123 533 000,00 грн. До того ж, контрагенти позивача належним чином не виконують перед останнім грошових зобов'язань, що зумовило виникнення дебіторської заборгованості у значних сумах. Так, станом на 30.04.2016 сума дебіторської заборгованості контрагентів перед відповідачем становить понад 1 926 512 000,00 грн, згідно Балансу (Звіт про фінансовий стан на 30.04.2016). Брак грошових коштів на рахунках, наявність дебіторської та кредиторської заборгованості, призвело до часткової зупинки основних виробництв.

Оцінивши матеріали справи, доводи сторін, суд вважає заяву ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" про надання розстрочки виконання рішення такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК.

Законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з винятковими (об'єктивними, непереборними) та виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Підставою для відстрочки чи розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Однак, заявником не подано будь-яких доказів, на підтвердження обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим на даний час чи в майбутньому.

Скрутне фінансове становище не є винятковим випадком, що ускладнює виконання рішення.

Пунктом 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено право господарського суду на підставі статті 121 ГПК за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проте відповідачем не надано документів, що свідчать про його скрутний фінансовий стан, а також жодних доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду згідно ст. 121 ГПК України та п. 7.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 №9, а саме:

доказів загрози банкрутства,

відсутності коштів на банківських рахунках,

відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки чи розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарській суд України у справах № 910/17008/14 (постанова від 25.02.2015) та № 910/15873/14 (постанова від 24.07.2014).

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 Господарського кодексу України та частини першої ст. 625 Цивільного кодексу України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Заявником (відповідачем, боржником) не надав належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду, а посилання на складне фінансове становище та складну економічну ситуацію Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" не є доказом неможливості виконання рішення та не підтверджується відповідними доказами. До того ж, останнім не надано доказів того, що в нього відсутнє майно, за рахунок якого можливо погасити заборгованість перед позивачем.

Із заяви відповідача (заявника, боржника) про надання розстрочки виконання рішення слідує, що необхідність надання розстрочки виконання судового рішення фактично обґрунтовується посиланням на свій складний фінансовий стан та відсутність коштів необхідних для виконання рішення суду, але документального підтвердження обставин, що зумовлять можливість виконання рішення в майбутньому останнім не надано.

Отже, заявником (відповідачем, боржником) не доведено наявності виключних обставин, виняткового випадку для надання відстрочки з розстрочкою виконання судового рішення.

В силу ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2016, що набрало законної сили, є обов'язковим до виконання на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Судом зауважено, що при прийнятті ним рішення вже було враховано майновий стан відповідача, на підтвердження якого в матеріалах справи містяться відповідні документальні докази, та на 30% зменшено пеню з останнього за прострочення виконання ним свого фінансового зобов'язання перед позивачем, тим самим значною мірою зменшивши суму, що присуджена до стягнення.

У зв'язку з недоведеністю заявником неможливості виконання рішення у встановлений строк та недоведеністю обставин, які б обумовили необхідність та доцільність розстрочки виконання рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочки виконання судового рішення.

До того ж, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен крім інших обставин враховувати наявність інфляційних процесів у економіці держави, тому суд прийшов до висновку, що сторони знаходяться в рівних економічно-фінансових умовах. Таким чином, існуючі процеси в економіці Україні негативно впливають також і на позивача, тому надання відповідачу розстрочки виконання рішення не відповідатиме принципам рівності сторін перед законом та судом.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2016 відмовити.

Суддя ОСОБА_3