ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 923/1844/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Поляк О.І. (доповідач), Бакуліної С.В., Грейц К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016
у справі № 923/1844/15 Господарського суду Херсонської області
за позовомПриватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012"
доСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро"
простягнення 851 330,05 грн,

за участю представників

від позивача: Дмитрієв Є.М.;

від позивача: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.12.2015 у справі № 923/1844/15 (суддя - Закурін М.К.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" на користь Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012" 137 426,53 грн пені, 36 670,67 грн річних. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 у справі № 923/1844/15 (головуючий суддя - Лисенко В.А., судді - Діброва Г.І., Ярош А.І.) рішення Господарського суду Херсонської області від 03.12.2015 у справі № 923/1844/15 скасовано частково, викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції:

"Позов Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012" частково задовольнити.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" на користь Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012" 537 300,52 грн. (п'ятсот тридцять сім тисяч триста гривень 52 коп.) витрат від інфляції; 10 000,0 грн. (десять тисяч гривень) штрафу; 10000,00 грн. (десять тисяч гривень) пені; 36 670,67 грн. (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят гривень 67 коп.) річних, 26 816,90 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот шістнадцять гривень 90 коп.) - витрат за сплату судового збору.

В решті позову відмовити.".

Частково не погоджуючись із зазначеною постановою, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати її в частині стягнення із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" на користь Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012" 537 300,52 грн втрат від інфляції.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 192, ст.ст. 524, 533, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України.

13.05.2016 до Вищого господарського суду України від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу в якому Приватне підприємство "БІЗОН-ТЕХ 2012" просило касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 у справі № 923/1844/15 в частині відмови у стягненні з СТОВ "Дніпро" на користь ПП "БІЗОН-ТЕХ 2012" пені в сумі 127 426,53 грн та штрафу в сумі 129 932,33 грн, і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаних сум штафу та пені задовольнити.

У призначене судове засідання з'явилися представники позивача, представник відповідача своїм процесуальним правом на участь у призначеному судовому засіданні не скористався.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 31.10.2012 між ПП "БІЗОН-ТЕХ 2012" (постачальник) та СТОВ "Дніпро" (покупець) було укладено договір поставки насіння № КГ-Н-2, відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 якого у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором та специфікаціями до нього, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця насіння для сівби, а покупець зобов'язується приймати цей товар та оплачувати його. Усі поставки постачальником покупцю насіння до кінця року, в якому був укладений цей договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим договором. Якщо сторони в наступному році не укладуть новий договір поставки, але фактично постачальником будуть здійснюватися поставки насіння покупцю, то цей договір продовжує регулювати умови таких поставок між сторонами і в наступному році аж до укладання нового договору поставки насіння.

Згідно з п. 2.1 договору найменування (асортимент) товару його кількість та ціна вказуються в специфікаціях до договору, які є невід'ємними його частинами.

Відповідно до пункту 5.1 договору покупець зобов'язується оплатити постачальнику товар у строки та в розмірах, що визначені в специфікаціях, а також зобов'язується сплатити суму індексації ціни товару в порядку, визначеному цим договором. Якщо в специфікації не вказано дату (строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Ця умова також діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару за накладною, але на такий товар не була підписана специфікація.

Згідно з пунктом 5.6 договору ціна товару, що вказана в специфікаціях, визначена на дату їх складання. У зв'язку із тим, що товар буде оплачуватися покупцем не в день складання специфікацій, то всі платежі покупця постачальнику за товар підлягають індексації. Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті покупцем постачальнику; СП - сума платежу за товар; К2 - середній курс продажу банками доларів США за гривні на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати платежу день; К1 - курс гривні до долару США на дату складання специфікації, за яким визначалась ціна товару в ній (вказується в специфікаціях). Якщо показник К1 не вказаний у специфікації, то він дорівнює офіційному курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на дату складання специфікації.

Відповідно до пп. 5.6.1 договору для показника К2 сторони використовують середній курс продажу банками доларів США за гривні (показник АSК на веб-сторінці www.udinform.com. в огляді фінансового дня) на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати платежу день, інформацію про який сторони одержують із веб-сторінки www.udinform.com в огляді фінансового дня. Якщо показник К2 не можливо встановити з причин непрацездатності веб-сторінки www.udinform.com, то він дорівнює офіційному курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України, у найближчий попередній до дати платежу день.

Згідно з пп. 5.6.2 договору у день здійснення платежу покупець самостійно, без пред'явлення йому рахунку зі збоку постачальника, проводить його індексацію у вищевстановленому порядку та перераховує постачальнику проіндексовану суму платежу. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП.

Пунктом 5.6.4 договору сторони обумовили, що при зверненні постачальника до суду з позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим договором, суми прострочених і несплачених покупцем платежів індексуються у вказаному порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складання позовної заяви постачальником про стягнення із покупця заборгованості за цим договором. Проіндексована сума прострочених і несплачених покупцем платежів не може бути меншою від проіндексованої суми таких платежів на дату їх здійснення за договором. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни товару не проводиться. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді збільшується порівняно із таким показником на дату складання позовної заяви, то постачальник має право провести перерахунок суми індексації ціни товару на день подання заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідно до пп. 7.1.1, 7.1.3 договору покупець зобов'язався оплатити товар (у тому числі сплатити суму індексації ціни товару) в порядку, строки та в розмірах згідно з договором та специфікаціями та зобов'язався перед здійсненням будь-якого платежу в оплату товару провести його індексацію в порядку, визначеному цим договором.

На виконання умов вказаного договору поставки ПП "БІЗОН-ТЕХ 2012" поставило товар СТОВ "Дніпро" на загальну суму 543 437,12 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 884 від 02.04.2013 на суму 125 585 грн, № 887 від 02.04.2013 на суму 189 280 грн, № 1824 від 19.04.2013 на суму 36 432,50 грн, № 2100 від 24.04.2013 на суму 109 882,50 грн, № 2973 від 07.08.2013 на суму 82 257,12 грн.

В свою чергу, СТОВ "Дніпро" частково оплатило поставлений товар йому в сумі 44 000 грн., внаслідок чого у останнього залишилась непогашеною заборгованість в сумі 499 437,12 грн станом на 23.09.2014.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.12.2014 у справі № 923/1487/14, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.02.2015, із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" на користь Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012" стягнуто 499 437,12 грн основної заборгованості, 466 441,10 грн індексації ціни товару, 149 831,13 грн штрафу та 72 650,99 грн пені.

В процесі примусового виконання вказаного рішення господарського суду СТОВ "Дніпро" повністю сплатило заборгованість (з урахуванням стягнутої судом суми судового збору в розмірі 23 767,21 грн), а саме: 02.04.2015 - 8 901,26 грн, 24.04.2014 - 8 910 грн, 24.07.2015 - 1 069,31 грн, 01.09.2015 - 200 000 грн, 23.09.2015 - 312 619,52 грн, 30.09.2015 - 360 377,46 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням СТОВ "Дніпро" зобов'язань за договором, ПП "БІЗОН-ТЕХ 2012" додатково нарахувало СТОВ "Дніпро" 137 426,53 грн пені за період з 24.09.2014 по 22.09.2015 щодо основного боргу та за період з винесення судового рішення до дня фактичного виконання судового рішення щодо суми індексації ціни товару; 139 932,33 грн штрафу виходячи із суми індексації ціни товару; 36 670,67 грн річних та 537 300,52 грн інфляційних за період з 16.10.2013 по 30.09.2015 щодо прострочення зі сплати сум основного боргу та індексації ціни товару та звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до СТОВ "Дніпро" про стягнення з останнього вищевказаних сум.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано. У зв'язку з тим, що відповідачем зобов'язання з оплати поставленого товару виконано несвоєчасно, а стягнення суми заборгованості за судовим рішенням у справі № 923/1487/14 не зупинило виконання основного зобов'язання, стягнення пені та річних в розмірі, вказаному позивачем є правомірним. Разом з цим, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за договором поставки свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, нарахування інфляційних на суму основного боргу і суму індексації ціни товару є неправомірним, оскільки умовами договору передбачено обов'язок відповідача сплатити позивачу суму індексації ціни товару, розмір якої залежить від курсу долару США, тобто індексація фактично повністю нівелює втрати позивача від інфляції.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні штрафу, інфляційних втрат, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій, тобто у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Згідно з нормами ст. 61 Конституції України не обмежується розмір санкцій чи їх різновидність при притягненні до одного виду юридичної відповідальності. Крім того, можливість одночасного застосування штрафу та пені прямо вбачається із Господарського кодексу України. Нарахування інфляційних та індексації ціни товару має різну правову природу виникнення: індексація ціни товару є складовою грошового зобов'язання, оскільки остаточно визначає ціну товару; інфляційні нарахування - це правовий інструмент впливу на боржника за порушення ним грошового зобов'язання. Висновок суду першої інстанції про відмову у нарахуванні інфляційних суперечить його ж висновку про правомірність стягнення 3% річних, оскільки стягнення інфляційних та річних пов'язані між собою однією правовою підставою, а саме є цивільно-правовою відповідальністю за порушення грошового зобов'язання. Крім того, апеляційним господарським судом здійснено власний розрахунок сум пені, штрафу, інфляційних втрат та річних і зменшено розмір пені та штрафу на підставі ст. 233 Господарського кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги, що постанова апеляційного господарського суду оскаржується відповідачем лише в частині стягнення з останнього інфляційних втрат, частково не погоджується з висновками господарського суду апеляційної інстанцій про стягнення з СТОВ "Дніпро" інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтєю 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання, і який обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Цей показник розраховується на основі споживчого набору товарів продовольчого та непродовольчого призначення і послуг (даний набір є єдиним для всіх регіонів України) і відображає зміни цін на товари та ступінь знецінення національної грошової одиниці.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів в національній економіці за весь час прострочення в їх сплати.

Як встановлено господарськими судами та вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з тим, що товар повинен був оплачуватися не в день складання специфікації, сторонами в договорі поставки насіння № КГ-Н-2 від 31.10.2012 було передбачено порядок індексації ціни поставленого товару в залежності від курсу продажу банками доларів США за гривні на день платежу.

Таким чином, постачальником було мінімізовано власні ризики із знецінення реалізованого за договором поставки № КГ-Н-2 від 31.10.2012 товару шляхом визначення його вартості в грошовому еквіваленті до іноземної валюти, яка не залежить від інфляційних процесів в національній економіці. Тобто знецінення гривні, відшкодування якого передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не впливає на вартість поставленого, але неоплаченого товару внаслідок індексації його вартості, відповідно до умов договору.

При цьому, пунктом 5.6.4 вищевказаного договору передбачено індексацію суми прострочених і несплачених покупцем платежів відносно курсу долара США до гривні, у разі звернення постачальника до суду з метою стягнення заборгованості за поставлений товар, станом на дату складання позовної заяви та, в подальшому, на день подання заяви про збільшення позовних вимог. Тобто сторони обумовили можливість індексувати вартість поставленого товару фактично до моменту прийняття господарським судом рішення про стягнення заборгованості.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 16.10.2013, але по 03.02.2015, тобто до моменту набрання законної сили рішенням, яким з відповідача стягнуто суму боргу з урахуванням індексації вартості товару.

Разом з цим, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Враховуючи, що з моменту набрання рішенням про стягнення заборгованості законної сили зобов'язання відповідача з оплати поставленого товару, у тому числі індексації його вартості, виникають не з приписів договору поставки, а з судового рішення, захист майнового права та інтересу кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів повинен здійснюватися на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Що стосується твердження господарського суду апеляційної інстанції про неприпустимість відмови в нарахуванні інфляційних при встановленні правомірності стягнення 3% річних за цей же період, оскільки стягнення інфляційних та річних пов'язані між собою однією правовою підставою, а саме цивільно-правовою відповідальністю за порушення грошового зобов'язання, то необхідно зазначити, що інфляційні та 3% відсотки річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, однак вказані способи захисту мають самостійний характер та відрізняються метою застосування: інфляційні втрати стягуються з метою відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, а метою стягнення 3% відсотки річних є отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних не означає наявність підстав для стягнення також і інфляційних втрат.

Таким чином, у позивача виникло право на стягнення з відповідача інфляційних втрат відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на суму заборгованості за період з 03.02.2015 по 29.09.2015.

Отже, висновки господарського суду апеляційної інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат за період з 03.02.2015 по 29.09.2015 є законними і обгрунтованими.

Згідно з методикою, визначеною у програмно-технічному комплексі "Законодавство" розрахунок суми втрат від інфляції на суму боргу без врахування індексації вартості за період з 03.02.2015 по 22.09.2015 становить:

інфляційні втрати за період з 03.02.2015 по 23.07.2015 складають - 175 360,59 грн, враховуючи, що сума боргу без врахування індексації вартості за вказаний період складала 499 437, 12 грн;

за період з 24.07.2015 по 29.07.2015 сума інфляційних на суму заборгованості 498 367,81 грн не нараховується (в межах одного місяця);

за період з 30.07.2015 по 22.09.2015 на суму заборгованості 178 117,81 грн інфляційні складають 2 638,99 грн.

Загалом інфляційні втрати за період з 03.02.2015 по 22.09.2015 на суму боргу без врахування індексації вартості складають 175 360,59 грн + 2 638,99 грн = 177 999,58 грн.

Колегія суддів погоджується з розрахунком інфляційних втрат на частину заборгованості у вигляді індексації вартості, здійсненим господарським судом апеляційної інстанції, оскільки нараховані позивачем вони були за період з 03.02.2015 по 30.09.2015. Таким чином, інфляційні втрати на частину заборгованості у вигляді індексації вартості за вказаний період становлять 173 112,43 грн.

Враховуючи викладене, загалом інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача складають: 177 999,58 грн + 173 112,43 грн = 351 112,01 грн. Інфляційні втрати на суму боргу без врахування індексації вартості, які було безпідставно стягнуто господарським судом апеляційної інстанції складають 537 300,52 грн (сума інфляційних втрат, що була стягнута апеляційним господарським судом) - 351 112,01 грн = 186 188,51 грн.

Щодо вимог позивача у відзиві на касаційну скаргу, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України право касаційного оскарження реалізується шляхом подання сторонами, прокурором, третіми особами, особами, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки касаційної скарги, зокрема, на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Разом з тим, згідно зі ст. 111-2 Господарського процесуального кодексу України сторона у справі, отримавши касаційну скаргу, має право надіслати відзив на неї касаційній інстанції і особі, що подала скаргу. Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, перегляд справи в касаційному порядку відбувається на підставі касаційної скарги, поданої суб'єктом оскарження в установленому порядку, зокрема, разом з доказами про сплату судового збору, в межах, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Метою ж подання відзиву є викладення заперечень проти касаційної скарги із зазначенням мотивів повного або часткового відхилення її вимог з посиланням на положення чинного законодавства. Тобто, у будь-якому випадку відзив на касаційну скаргу пов'язаний з доводами останньої, і надсилається до суду після отримання стороною у справі її примірника.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не приймає до уваги вимоги викладені в прохальній частині відзиву ПП "БІЗОН-ТЕХ 2012" щодо скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 у справі № 923/1844/15 в частині відмови у стягненні з СТОВ "Дніпро" на користь ПП "БІЗОН-ТЕХ 2012" пені в сумі 127 426,53 грн та штрафу в сумі 129 932,33 грн, і ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вказаних вимог.

При цьому, касаційна інстанція зазначає, що ПП "БІЗОН-ТЕХ 2012" не позбавлений права звернутися самостійно до суду з касаційною скаргою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" підлягає частковому задоволенню, а постанова Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 у справі № 923/1844/15 - скасуванню в частині стягнення 186 188,51 грн витрат від інфляції із залишення в силі рішення Господарського суду Херсонської області від 03.12.2015 в цій частині.

В силу ч. 6 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п. 5 п. 2 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору, що підлягає сплаті за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду, становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", зокрема, втановлена ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1 378 гривен.

Таким чином, розмір судового збору, сплачений відповідачем за подання касаційної скарги, що підлягає відшкодуванню позивачем становить: 186 188,51 грн х 1,5% х 120% = 3 351,39 грн.

Згідно з ч. 7 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, з відповідача на користь позивача відшкодовано 14 046,95 грн судових витрат за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 4 п. 2 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору, що підлягає сплаті за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду, становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачем на користь відповідача за результатами перегляду постанови господарського суду апеляційної інстанції в касаційному порядку становить: 186 188,51 грн х 1,5% х 110% = 3 072,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з відповідача на користь позивача відшкодовано 12 769,95 грн судових витрат за подання позовної заяви.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачем на користь відповідача за подання позовної заяви за результатами перегляду справи в касаційному порядку становить: 186 188,51 грн х 1,5% = 2 792,82 грн.

Враховуючи викладене, сума судових витрат, що підлягає відшкодуванню позивачем на користь відповідача становить: 3 351,39 грн + 3 072,11 грн + 2 792,82 грн = 9 216,32 грн. Разом з тим, судом апеляційної інстанції безпідставно стягнуто вказану суму на користь позивача.

Керуючись статтями 49, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 у справі № 923/1844/15 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 у справі № 923/1844/15 в частині стягнення 186 188,51 грн витрат від інфляції скасувати. В цій частині рішення Господарського суду Херсонської області від 03.12.2015 залишити в силі.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 в частині стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" на користь Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012" 351 112,01 грн витрат від інфляції залишити без змін.

Скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 у справі № 923/1844/15 в частині стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" на користь Приватного підприємства "БІЗОН-ТЕХ 2012" 9 216,32 грн витрат зі сплати судового збору.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді С.В. Бакуліна

К.В. Грейц