ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016 року Справа № 904/11149/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Березкіна О.В. ( доповідач)

суддів: Величко Н.Л., Подобєд І.М.

при секретарі: Логвіненко І.Г.

Представникисторін:

Від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 19.11.2015 р.;

Від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 11.01.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ОРІЛЬ-ЛІДЕР", с. Єлизаветівка, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2016 року у справі № 904/11149/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЬВІА", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "ОРІЛЬ-ЛІДЕР", с. Єлизаветівка, Дніпропетровська область

про стягнення 55 866,50 грн.,

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2016 року (головуючий суддя Кеся Н.Б.) позов задоволено частково.

Суд стягнув з Приватного акціонерного товариства "ОРІЛЬ-ЛІДЕР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЬВІА" основну суму заборгованості за договором № 10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року у сумі 31500,00 грн., суму інфляційних витрат за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором №10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року у сумі 466,70 грн., процентів річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором №10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року у сумі 378,00 грн. та судові витрати по справі у розмірі 705,18 грн.

В частині позовних вимог про стягнення 5701,50 грн. неустойки, 17173,30 грн. інфляційних втрат та 647,26 грн. 3% річних відмовлено.

Суд повернув товариству з обмеженою відповідальністю "ОЛЬВІА" надмірно сплачений судовий збір у розмірі 160,0 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "ОРІЛЬ-ЛІДЕР" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що при прийнятті рішення господарським судом неповно зясовані обставини, які мають значення по справі, зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи та при прийнятті рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Крім того скаржник посилається на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що роботи з розробки звіту та послуги з взяття його на облік відходів в Департаменті екології та природних ресурсів ОДА в Дніпропетровській області виконані та надані саме позивачем.

Також скаржник посилається на те, що роботи позивачем виконані не в повному обсязі, акт приймання-передачі виконаних робіт не був підписаний відповідачем, відповідно зобовязання по оплаті виконаних робіт у відповідача не виникло, заборгованість відповідача по оплаті виконаних робіт відсутня, відповідно у позивача не має жодних правових підстав на стягнення з відповідача основної суми заборгованості, неустойки, інфляційних витрат та процентів річних.

Наданий позивачем «ЗВІТ з інвентаризації та ідентифікації відходів виробничої та господарської діяльності Приватне акціонерне товариство "ОРІЛЬ-ЛІДЕР" не є доказом виконання позивачем належним чином своїх зобовязань за договором.

Скаржник посилається на те, що при постановлені судового рішення при розподілі судових витрат судом порушено ч.5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України та ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач розмір позовних вимог не зменшував, проте суд безпідставно повернув ТОВ «ОЛЬВІА» судовий збір у розмірі 160грн.00коп.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 14 березня 2016 року колегією суддів у складі : головуючого судді Іванов О.Г. ( доповідача); суддів: Величко Н.Л., Подобєд І.М.

14 березня 2016 року розгляд справи не відбувся, у звязку з перебуванням судді-доповідача ОСОБА_3 на лікарняному ( інформаційна довідка а.с.159).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30 березня 2016 року розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 04 квітня 2016 року колегією суддів у складі : головуючого судді Іванов О.Г. ( доповідача); суддів: Величко Н.Л., Подобєд І.М.

04 квітня 2016 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 18 квітня 2016 року.

18 квітня 2016 року розпорядження керівника апарату суду № 340/16 та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у звязку з тимчасовою непрацездатністю суддідоповідача ОСОБА_3 призначено для розглядусправи № 904/11149/15 колегієюсуддів у складі : ОСОБА_4, (головуючий суддя - доповідач); судді: Величко Н.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 квітня 2016 року справу прийнято до свого провадження та призначено у судовому засіданні на 23 травня 2016 року колегією суддів у складі : головуючого судді Березкіна О.В. ( доповідача); суддів: Величко Н.Л., Подобєд І.М.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством "ОРІЛЬ-ЛІДЕР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛЬВІА" (Виконавець) було укладено Договір №10/12/13-01/266.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору Замовник доручає, а Виконавець згідно з вимогами природоохоронного законодавства України бере на себе зобов'язання виконати наступне: розробка та взяття на облік звіту про інвентаризацію джерел виникнення відходів у Департаменті екології та природних ресурсів ОГА в Дніпропетровській області. Замовник зобов'язується оплатити за погодженням, за договірною ціною надання послуг з п.1.1 даного договору.

Відповідно до пунктів 2.1.1-2.1.3 Договору Виконавець зобов'язався надати послуги з розробки та взяття на облік звіту про інвентаризацію джерел утворення відходів в Департаменті екології та природних ресурсів ОДА в Дніпропетровській області в порядку і строки, встановлені цим Договором та домовленістю сторін. Виконати роботи, згідно з вимогою природоохоронного законодавства України та п. 1.1 даного договору. Забезпечити відповідність звіту про інвентаризацію джерел утворення відходів чинним нормам законодавства України та правилами, передбаченими відповідними нормативними актами (п.п. 2.1.1-2.1.3 Договору).

Згідно з п.п. 2.2.1, 2.2.2 Договору Замовник зобов'язався надати необхідні вихідні дані, забезпечити доступ на свої виробничі об'єкти. Після виконання робіт п. 1.1 даного договору підписати Акт прийому-передачі виконаних робіт.

Слід звернути увагу на той факт, що передбачений пунктом 2.2.2 договору обовязок відповідача з підписання акту приймання-передачі виконаних робіт згідно договору є безумовним. Тобто договір не містить жодних передумов підписання такого акту, окрім умови фактичного виконання передбачених договором робіт.

Вартість виконаних робіт по п. 1.1 даного Договору становить 45000,00 грн. з ПДВ. Оплата робіт по даному договору здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний розрахунковий рахунок Виконавця на підставі виставленого рахунку на два етапи:

30% від суми договору протягом 5-ти банківських днів після підписання договору;

70% від суми договору протягом 5-ти банківських днів після підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт (п. 3.1 Договору).

Даний договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання прийнятих на себе по договору зобов'язань, але не більше чим до 31.12.2014р. (п. 6.1 Договору).

Звертаючись до Приватного акціонерного товариства "ОРІЛЬ-ЛІДЕР" із позовом про стягнення заборгованості за договором №10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року у сумі 31500,00 грн., суму неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором №10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року у сумі 5701,50 грн., суму інфляційних витрат за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором №10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року у сумі 17640,00 грн., процентів річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором №10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року у сумі 1025,26 грн., позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛЬВІА" посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг в частині повної оплати за виконані позивачем роботи.

Задовольняючи позовні вимоги частково, а саме: в сумі основного боргу в розмірі 31500,00 грн., суму інфляційних витрат за прострочення виконання грошових зобов'язань у розмірі 466,70 грн., процентів річних за прострочення виконання грошових зобов'язань у сумі 378,00 грн. та відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення 5701,50 грн. неустойки, 17173,30 грн. інфляційних втрат та 647,26 грн. 3% річних, господарський суд першої інстанції виходив з того, що надання Позивачем послуг на спірну суму та їх не оплата Відповідачем доводиться матеріалами справи, а заперечення відповідача є необґрунтованими. При цьому, господарський суд першої інстанції перерахував розмір пені, 3% річних та інфляційних з урахуванням періоду прострочки, яку позивач визначив неправильно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За суттю правовідносин, які склалися між сторонами у справі, предметом спору є надання послуг, що регулюється ст. 901-907 ЦК України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.і ст. 901 ЦК України).

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до умов договору позивач надав, а відповідач отримав послуги з розробки та взяття на облік звіту про інвентаризацію джерел виникнення відходів у Департаменті екології та природних ресурсів ОГА в Дніпропетровській області на загальну суму 45000,0 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, розроблений Позивачем звіт затверджено уповноваженою особою Відповідача, а саме директором ПАТ "ОРІЛЬ-ЛІДЕР" ОСОБА_5, що підтверджується його особистим підписом та печаткою Відповідача на затвердженому написі Звіту з інвентаризації та ідентифікації відходів виробничої і господарської діяльності ПАТ "ОРІЛЬ-ЛІДЕР" (а.с. 28).

Звіт прийнято на облік Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про що свідчить лист Департаменту від 12.09.2014року (а.с. 26).

Оскільки предметом спірного договору є розробка та взяття на облік звіту про інвентаризацію джерел виникнення відходів у Департаменті екології та природних ресурсів ОГА в Дніпропетровській області, то означені послуги були виконані позивачем у повному обсязі, а тому підлягали оплаті відповідачем.

При цьому, доводи відповідача про те, що предметом договору є проведення інвентаризації джерел виникнення відходів, є безпідставними, оскільки умовами договору позивач зобовязався надати послуги саме з розробки та взяття на облік звіту, а не проведення інвентаризації.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на адресу позивача були направлені листи, в яких він відмовлявся прийняти роботу, передбачену договором № 10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року, з огляду на низьку, на його думку, якість її виконання та неповний обсяг її надання. Вказане аргументоване тим, що надана позивачем інвентаризація враховує не всі джерела утворення відходів, в розрахунках допущені неточності, а нормативи утворення деяких відходів не відповідають чинним нормативним документам.

Однак, як вбачається з договору № 10/12/13-01/266 від 11.04.2014 року, предметом якого є не проведення інвентаризації ( на неточності результатів якої вказується відповідачем), а розробка та взяття на облік звіту про інвентаризацію джерел виникнення відходів у Департаменті екології та природних ресурсів ОГА в Дніпропетровській області. Тобто, саме проведення інвентаризації лежить поза предметом вказаного договору, а тому за точність та достовірність її результатів позивач відповідальності згідно умов договору нести не може, бо позивачем така інвентаризація в межах договору проводитися не повинна була, всю інформацію про її результати, необхідну для складання звіту, позивачем було отримано від відповідача.

З дослідження умов договору судом встановлено, що цими умовами проведення Позивачем інвентаризації не передбачено. До того ж, обовязок з надання необхідних даних для розробки звіту про інвентаризацію покладено саме на Замовника, тобто Відповідача.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом діяльності позивача зазначено консультування з питань комерційної діяльності й керування; та дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук (основний).

В той же час, згідно зі статтею 17 Закону України « Про відходи» саме на відповідача, як на субєкта господарської діяльності на покладається зобовязання на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів, первинний облік відходів ведуть підприємства відповідно до типових форм первинної облікової документації (картки, журнали, анкети) з використанням технологічної, нормативно-технічної, планово-економічної, бухгалтерської та іншої документації. Відомості для первинного обліку відходів, що заносяться до зазначених документів, обумовлюються системою показників, необхідних для заповнення форм державної статистичної звітності та ведення паспорта відходів.

З огляду на вищезазначене, посилання відповідача на те, що при складанні звіту позивачем не були враховані відпрацьовані картриджі компютерної техніки, відпрацьовані фільтри кондиціонерів, відпрацьований антифриз, шлак паливний, обрізки дерев і відпрацьована компютерна техніка та оргтехніка, що є недоліком в роботі позивача, які виключають зобовязання з оплати, є безпідставними, оскільки звіт складався на підставі даних про використану відповідачем сировину та матеріали для здійснення господарської діяльності на підставі бухгалтерських даних за 2013 рік, наданих саме відповідачем.

Таким чином, надання послуг Позивачем не в повному обсязі не доводиться матеріалами справи, а тому відмову Відповідача від підпису акту приймання-передачі наданих послуг та їх оплати суд обґрунтовано визнав неправомірною, а позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача суми 31500,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач оплатив лише 30% від суми договору - 13500,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № від 15.04.2014р. (а.с. 90), решту оплати отриманих послуг у розмірі 70% від суми договору Відповідач не здійснив, акт приймання-передачі виконаних робіт №22, який був направлений на його адресу поштовою кореспонденцією та отриманий Відповідачем 28.07.15р. (а.с. 25) не підписав. Сума несплати складає 31500,0грн.

Таким чином, відповідач станом на 19.10.2015 рік має прострочену заборгованість перед позивачем у сумі 31500грн., строк сплати якої настав 19.09.2014 року.

Відповідно до статті 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що за прострочення оплати виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцю на його вимогу неустойку у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення від вартості виконаних робіт.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість нарахування відповідачу пені у сумі 5701,50 грн., яка нарахована за період з 19.09.14р. по 18.03.2015р.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не враховано те, що умовами договору встановлений строк для оплати - протягом 5 банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Оскільки відповідач акт приймання-передачі виконаних робіт отримав 28.07.15р., то відповідно до пункту 3.1 договору строк оплати закінчився 04.08.2015року (28.07.15р. + 5 банківських днів), а тому прострочка виникла 05.08.2015року. З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні пені.

З цих же підстав суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, а саме на суму 378,00 грн., яку судом визначено самостійно за період прострочення з 05.08.2015р. по 28.12.2015 року (день подачі позову).

Що стосується нарахування позивачем інфляційного збільшення суми боргу, перевіривши розрахунок позивача, судом першої інстанції було частково задоволено на суму 466,70 грн. за період прострочки: серпень - вересень 2015 року. Сума інфляційних втрат судом визначено з урахуванням Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а також листа Верховного Суду України від 03.04.1997року №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ".

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що судом першої інстанції було неправильно розподілено судові витрати.

Рішенням суду в частині позовних вимог про стягнення 5701,50 грн. неустойки, 17173,30 грн. інфляційних втрат та 647,26 грн. 3% річних відмовлено та повернуто товариству з обмеженою відповідальністю "ОЛЬВІА" надмірно сплачений судовий збір у розмірі 160,0 грн. за зверненням позивача.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір це - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та фіксованому розмірі.

Рівень мінімальної заробітної плати Законом України «Про Державний бюджет України» на 2015 рік з 1 січня визначено у розмірі 1218,00 гривень. ( з позовною заявою позивач звернувся 28.12.2015року).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до платіжного доручення № 308 від 04.11.2015 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1378грн.00коп., в той час як повинно бути сплачено 1218 грн.

Тому господарським судом правомірно було повернуто позивачу надмірно сплачений судовий збір у розмірі 160 грн.00 коп. (1378,00-1218,00 =160грн.00коп.), та стягнуто з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 705,18 грн.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позивачем не доведено факт надання саме ним послуг і взяття звіту на облік, оскільки виконання звіту саме позивачем підтверджується листами відповідача на адресу позивача, в яких відповідач зазначає, що виконання позивачем звіту з інвентаризації та ідентифікації відходів має недоліки.

Взяття звіту, виконаного позивачем на облік Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації 12.09.2014 року, підтверджується листом останнього.

При цьому, договір між відповідачем та ТОВ « Спеценергокомплекс» про надання послуг з інвентаризації відходів підприємства та розробки реєстрових карт обєкту утворення відходів не є тотожнім з договором, який був укладений з позивачем, та спростовує той факт, що саме звіт, виконаний ТОВ « Спеценергокомплекс» взятий на облік Департаментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації з огляду на те, що даний договір був укладений 9 грудня 2014 року, тобто, поза межами дати взяття на облік звіту, виконаного позивачем - 12.09.2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ОРІЛЬ-ЛІДЕР" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2016 року у справі № 904/11149/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.05.2016року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя Н.Л.Величко

Суддя І.М. Подобєд