РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016Справа №910/3121/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Вентиляційні системи"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНДЕР"

про стягнення 81562,83 доларів США, що в еквіваленті становить 2 190 431,95 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кім І.А. - представник за довіреністю № 080416 від 08.04.2016;
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 18.05.16, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Вентиляційні системи" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНДЕР" (Російська Федерація) про стягнення 81 562,83 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сандер" умов договору поставки № RU/216/15 від 30.11.2015р. в частині оплати товару в обсязі та строки, які визначені правочином, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2016 порушено провадження у справі № 910/3121/16, розгляд справи призначено на 18.05.2016 та зобов'язано позивача надати суду в строк до 10.03.2016 належним чином нотаріально засвідчені копії перекладу позовної заяви та ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/3121/16 від 25.02.2016 на російську мову у трьох примірниках.

10.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивачем подано витребувані ухвалою суду документи, у зв'язку з чим судом було направлено судове доручення про вручення судових документів в Арбітражний суд міста Москви та зупинено провадження у справі № 910/3121/16.

10.05.2016 через канцелярію суду надійшла ухвала Арбітражного суду міста Москви від 26.04.2016 про повернення судових документів до Господарського суду м. Києва у зв'язку з неможливістю виконати судове доручення.

13.05.2016 через канцелярію суду надійшов відзив ТОВ «Сандер», в якому відповідач визнав основну суму боргу в розмірі 81562,83 дол. США, просив розгляд справи здійснювати без участі його представника.

16.05.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду надав документи на виконання вимог ухвали суду, що були залучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 18.05.2016 було поновлено провадження у справі № 910/3121/16.

У судове засідання 18.05.2016 відповідач не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, проте, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сандер" вважається таким, що було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи, оскільки судом направлялось судове доручення про вручення судових документів через Арбітражний суд міста Москви.

Крім того, судом прийнято до уваги, що у відзиві відповідач просив здійснювати розгляд спору без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандер".

З приводу неявки відповідача у судове засідання 18.05.2016 суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

До того ж, судом прийнято до уваги, що відповідачем свою правову позицію по суті спору вже було висловлено у відзиві № 12/05/16-2 від 12.05.2016.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач участі в процесі розгляду спору 18.05.2016 не брав, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

За приписами п.1 Роз'яснення № 04-5/608 від 31.05.2002р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

За змістом п.1 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у тому числі, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що спори, які виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України.

Крім того, за приписами ст.5 Закону України "Про міжнародне приватне право" учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Виходячи зі змісту прохальної частини позовної заяви, предметом спору є стягнення простроченої заборгованості за Договором поставки № RU/216/15 від 30.11.2015р.

Відповідно до п.п. 10.2 договору № RU/216/15 від 30.11.2015р. (з урахуванням додаткової угоди від 25.12.2015 до договору поставки) всі спори, розбіжності чи вимоги, що виникають у зв'язку з цим договором, в тому числі, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Господарському суді м. Києва, у відповідності до процесуального та матеріального права України, міжнародних договорів України. Правом, що регулює цей договір є матеріальне право України.

Виходячи з положень чинного законодавства та договору № RU/216/15 від 30.11.2015р., суд дійшов висновку, що спір у справі № 910/3121/16 підлягає розгляду господарським судом міста Києва на підставі норм українського права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

30 листопада 2015 між Приватним акціонерним товариством "Вентиляційні системи" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сандер" (покупець) було укладено Договір поставки № RU/216/15 (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується на умовах, викладених в цьому договорі (поставляти) передавати у власність покупцю елементи для вентиляції та аксесуари, а покупець зобов'язується приймати такі елементи та своєчасно здійснювати їх оплату, відповідно до умов цього договору.

Згідно з п.1.2 Договору найменування елементів вентиляції та аксесуарів, які підлягають поставці покупцю у відповідній партії товару, їх кількість та одиниця виміру, ціна за одиницю та загальна вартість зазначаються в додатку до цього договору на таку партію товару. На кожну партію товару складається один додаток, який є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах СРТ, Москва, СРТ, Ростов-на-Дону, СРТ, Самара, СРТ, Краснодар відповідно «Інкотермс» (2000). Назва місця призначення кожної окремої партії товару визначається у додатках до цього договору, який складається на поставку такої партії товару.

Датою відвантаження партії товару постачальником вважається дата вивізної (експортної) митної декларації, оформленої в країні постачальника (п.3.7 договору).

Відповідно до п. 4.2, 4.5 договору ціна одиниці товару, що підлягає поставці покупцю у відповідній партії товару встановлюється в доларах США та зазначається в додатку до цього договору на таку партію товару. Загальна вартість цього договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником протягом всього строку дії цього договору.

Грошові кошти в розмірі 100 % (повної) вартості партії товару, зазначеної в додатку на таку партію товару, покупець зобов'язується перевести на рахунок постачальника в банку постачальника протягом 60 днів календарних днів від дати митної декларації за таку партію товару, оформленої в країні постачальника. Моментом виконання покупцем грошового зобов'язання є дата зарахування грошей на рахунок постачальника в банку постачальника (п.5.3.1 договору в редакції від 10.02.2016).

Згідно з п. 11.1 договору цей договір вступає в силу з моменту його укладення сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір поставки № RU/216/15 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з п.3.4 договору позивач зобов'язаний відвантажити партію товару відповідачу не пізніше 30 календарних днів з дати специфікації, яка складається на поставку такої партії товару, позивач має право достроково виконати зобов'язання по відвантаженню партії товару відповідачу.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору поставки № RU/216/15 від 30.11.2015 позивачем протягом грудня 2015 було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 81 562,83 дол.США, а саме:

Номер та дата специфікації до договору поставкиНомер та дата інвойсуЗагальна вартість відвантаженої партії товару в дол. СШАНомер митної деклараціїДата відвантаження партії товару Дата, до якої мала бути здійснена оплата за партію товару
№ 1 від 07.12.20153373/15 від 11.12.201526373,3/2015/69800414.12.201512.02.2016
№ 2 від 07.12.20153374/15 від 11.12.201523677,3/2015/69802015.12.201513.02.2016
№ 3 від 14.12.20153375/15 від 16.12.201512031,3/2015/69809617.12.201515.02.2016
№ 4 від 14.12.20153343/15 від 18.12.201519480,3/2015/69815118.12.201516.02.2016

Всього: 81562,83 дол. США.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії повідомлень про фактичне вивезення товару за межі митної території України за відповідними митними деклараціями.

Відповідач зобов'язаний був оплатити товар відвантажений Позивачем за митною декларацією №125130003/2015/698004 від 14.12.2015 в строк до 12.02.2016 включно, за митною декларацією №125130003/2015/698020 від 15.12.2015 в строк до 13.02.2016 включно, за митною декларацією №125130003/2015/698096 від 17.12.2015 в строк до 15.02.2016 включно, за митною декларацією №125130003/2015/698151 від 18.12.2015 в строк до 16.02.2016 включно.

У відповідності до ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки продукції на загальну суму 81562,83 дол.США в межах договору поставки № RU/216/15 від 30.11.2015 здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За умовами п. 5.3.1 договору № RU/216/15 від 30.11.2015 ( в редакції додаткової угоди від 10.02.2016) грошові кошти в розмірі 100 % (повної) вартості партії товару, зазначеної в додатку на таку партію товару, покупець зобов'язується перевести на рахунок постачальника в банку постачальника протягом 60 днів календарних днів від дати митної декларації за таку партію товару, оформленої в країні постачальника. Моментом виконання покупцем грошового зобов'язання є дата зарахування грошей на рахунок постачальника в банку постачальника.

Як свідчать матеріали справи, декларацію №125130003/2015/698004 було оформлено 14.12.2015, декларацію №125130003/2015/698020 було оформлено 15.12.2015, декларацію №125130003/2015/698096 було оформлено 17.12.2015, декларацію №125130003/2015/698151 було оформлено 18.12.2015. Момент оформлення вказаних митних документів також підтверджується представленими позивачем повідомленнями про оформлення митних декларацій.

На оплату вказаного товару Приватним акціонерним товариством "Вентиляційні системи" було виставлено відповідачу інвойси № 3373/15 від 11.12.2015, № 3374/15 від 11.12.2015, № 3375/15 від 16.12.2015, № 3343/15 від 18.12.2015, факт отримання яких відповідачем не спростовано.

За таких обставин, враховуючи наведені вище умови спірного правочину, господарський суд дійшов висновку, що строк оплати товару, який було поставлено за митними деклараціями № 125130003/2015/698004, №125130003/2015/698020, №125130003/2015/698096, №125130003/2015/698151 в межах договору поставки № RU/216/15 від 30.11.2015 на загальну суму 81562,83 дол.США настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача спростовані не були, товар поставлений за договором поставки № RU/216/15 від 30.11.2015 на загальну суму 81562,83 дол. США Товариством з обмеженою відповідальністю "Сандер" оплачено не було.

Листом від 10.02.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою підписати додаткову угоду від 10.02.2016 щодо скорочення строків оплати.

Листом від 17.02.2016 відповідач визнав факт поставки йому товару на загальну суму 81562,83 дол. США та прострочення ним оплати за поставлений позивачем товар.

За приписами ст.78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Судом встановлено, що дії відповідача по визнанню позову не суперечать вимогам чинного законодавства України та не порушують прав та інтересів інших осіб.

Отже, виходячи з наведеного вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Вентиляційні системи" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандер" про стягнення 81562,83 доларів США, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому до стягнення розмірі.

Судовий збір згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандер" (129085, Російська Федерація, м. Москва, вул. Годовікова, 9, буд. 2, реєстраційний номер 109, іпн , кпп 771701001) на користь Приватного акціонерного товариства "Вентиляційні системи" (01030, м.Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд.1, ідентифікаційний код 30637114) заборгованість в сумі 81562 (вісімдесят одна тисяча п'ятсот шістдесят два) долари США 83 центи США, судовий збір в розмірі 32856 (тридцять дві тисячі вісімсот п'ятдесят шість) грн. 48 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.05.2016

Суддя Пукшин Л.Г.