РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/3374/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Міністерства оборони України до Публічного акціонерного товариства "АРТЕМ-БАНК" (АТ "АРТЕМ-БАНК"), третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" про стягнення 242 400,00 грн., за участю представників позивача Ковальчука І.В., довіреність №220/826/д від 30.12.2015 року, відповідача - Семенюти О.В., довіреність №19/05-1402/1 від 11.08.2015 року, третьої особи не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2016 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з вимогами до відповідача про стягнення 242 400,00 грн. суми банківської гарантії №1375/15Г від 18.08.2015 року за невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" умов договору на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 23.03.2016 року.
23.03.2016 року відповідачем в судовому засіданні надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові.
23.03.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 06.04.2016 року.
04.04.2016 року позивачем через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.
06.04.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 18.04.2016 року.
18.04.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 16.05.2016 року.
16.05.2016 року в судовому засіданні позивачем надано додаткові пояснення у справі.
16.05.2016 року відповідачем в судовому засіданні надано відзив на позов (додаткові пояснення), в якому відповідач просив суд відмовити в позові.
Представник третьої особи в судове засідання 16.05.2016 року не з`явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.
Враховуючи те, що нез`явлення представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника третьої особи.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.08.2015р. між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" (виконавець) було укладено договір №247/1/15/56 на закупівлю продукції за державні кошти, за умовами якого виконавець зобов`язався поставити замовникові продукцію зазначену в специфікації, що поставляється за річним планом державних закупівель Міністерства оборони України на 2015 рік, згідно з додатком 1 (далі специфікація), а замовник прийняти через вантажоодержувача військову частину НОМЕР_1 (Київська обл. Рокитнянський район, с. Ольшаниця), та оплатити таку продукцію (п.1.1. договору).
Строк постачання товару визначено специфікацією, а саме: до 30.10.2015 року.
В забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" зобов`язань за вищезазначеним договором поставки, Публічним акціонерним товариством "АРТЕМ-БАНК" надано банківську гарантію №1375/15Г від 18.08.2015, відповідно до умов якої гарант (відповідач) зобов`язався виплатити бенефіціару (позивачу) суму 242 400,00 грн. у випадку невиконання принципалом (третьою особою) обов`язків, передбачених договором на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56.
Поясненнями позивача, відповідача, актами приймання №43/4 від 30.10.2015 року, №44/4 від 31.10.2015 року підтверджується факт того, що на виконання умов договору на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56 третя особа поставила позивачу продукцію з порушенням строків постачання продукції, а саме за актом №44/4 від 31.10.2015 року - прострочення становить 1 день. Факт наявності прострочення поставки товару сторонами спору не оспорюється.
У п. 7.2. договору поставки сторони договору погодили, що у разі порушення постачальником строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості (з ПДВ) непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені договором строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми. У разі ненадання виконавцем у зазначений у п. 2.10 договору термін документів, що підтверджують поставку продукції, до виконавця застосовуються штрафні санкції у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожний день прострочення.
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Цими ж статтями також передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, встановлених законом не допускається.
Положеннями ст.599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Зі змісту позовної заяви, пояснень сторін в судовому засіданні та платіжного доручення №1073 від 26.11.2015 року вбачається, що третя особа перерахувала на рахунки Міністерства оборони України зазначені суми штрафних санкцій у розмірі 6 060,00 грн.
Тобто позивач не заперечує, що третя особа у повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання за договором поставки, а також сплатила штрафні санкції за прострочення їх виконання.
Проте, Міністерство оборони України 26.02.2016 року звернулось до Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" з позовом про стягнення 242 400,00 грн. згідно банківської гарантії №1375/15Г від 18.08.2015, з огляду на те, що третя особа виконала зобов`язання за договором поставки з простроченням погоджених сторонами термінів.
Відповідно до частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з частиною 2 статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.
Положеннями ч. 1ст. 14 Господарського кодексу України визначено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, при цьому відповідно до частини першої статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Тобто спеціальні норми Господарського кодексу України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами Цивільного кодексу України, які містять відповідне загальне регулювання.
Згідно з ст.200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Частинами 1, 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Відповідно до умов банківської гарантії №1375/15Г від 18.08.2015 Міністерство оборони України має право вимагати від відповідача за гарантією в межах гарантованої суми виплати коштів в розмірі 242 400,00 грн., а відповідач зобов`язаний такі кошти сплатити у випадку невиконання третьою особою перед позивачем своїх зобов`язань, що передбачені договором на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56. При цьому, як зазначено вище, на момент пред`явлення позивачем позовних вимог до відповідача, третя особа у повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 242 400,00 грн. за банківською гарантією №1375/15Г від 18.08.2015 року.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 26.02.2013 року у справі №5011-61/9263-2012.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскільки підстави для задоволення позовних вимог відсутні, то в позові слід відмовити.
Судові витрати відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
В позові відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.
Повне рішення складено 19.05.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна