ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 911/821/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до комунального підприємства Обухівтепломережа, Київська обл., м. Обухів

про стягнення 950 764,71 гривень

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-91від 18.04.2014 ;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №38-04 від 18.08.2015 .

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) до Комунального підприємства « Обухівтепломережа» про стягнення 950 764, 71 гривень, з яких 580 950,09 гривень інфляційні втрати, 33 736,55 гривень 3% річних, 336 048,07 гривень пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013 № 2217/14-БО-17 щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк визначений договором.

11.04.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що основна заборгованість з оплати природного газу погашена в повному обсязі, хоча і сплачувалася із невеликою затримкою. КП «Обухіврайтепломережа» є підприємством, що працює за принципом самоокупності, отримуючи кошти відповідно до встановлених тарифів, за результатами здійснення основної його господарської діяльності. Порушення термінів оплати отриманого природного газу було спричинене наявністю заборгованості кінцевих споживачів та несвоєчасним і не в повному обсязі відшкодуванням державою заборгованості з різниці в тарифі.

11.04.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про зменшення розміру пені на 52%, посилаючись на те, що підприємство знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію. В 2014 року 47% від загального обсягу реалізованої теплової енергії споживалося населенням, 52% - бюджетними установами, 1% інші споживачі. Станом на 01.04.2016 загальна заборгованість за теплову енергію складає 7 621 231,05 гривень, 1 518 614,14 гривень населення, 5 548 257,86 гривень бюджетні установи, 178 165,11 гривень інші споживачі , заборгованість місцевого бюджету з субсидій та пільг 376 193,94 гривень (довідка заборгованості за послуги з теплопостачання споживачів перед КП «Обухіврайтепломережа» станом на 01.04.2016 наявна в матеріалах справи).

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Розгляд справи відкладався.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2013 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та комунальним підприємством «Обухівтепломережа» (покупець) було укладено договір № 2217/14-БО-17 купівлі-продажу природного газу (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 р. природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 1815,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): І квартал 960,00 (січень 350,00, лютий 310,00, березень 300,00); ІІ квартал 120,00 (квітень 115,00, травень 5,00, червень 0,00); III квартал- 5,00 (липень 0,00, серпень 0,00, вересень 5,00), IV квартал 730,00 (жовтень 140,00, листопад 240,00, грудень 350,00).

Відповідно до п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що всього до оплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 3 459,00 гривень.

У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 5.5. договору загальна вартість договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В п. 11.1. договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

15.12.2014 сторонами було підписано додаткову угоду № 7 до договору № 2217/14-50-17 від 27.12.2013 купівлі-продажу природного газу, відповідно до якої сторони домовились з 01.12.2014 викласти пункти 5.2. статті 5 Ціна газу у новій редакції.

Відповідно до п.п. 5.2. договору в редакції додаткової угоди № 7 від 15.12.2014 до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 7 661,64 гривень.

На виконання умов договору в січень-грудень 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 5 790 609,27 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 за січень 2014 року на суму 892 348,27 гривень, від 28.02.2014 за лютий 2014 року на суму 875 353,86 гривень, від 31.03.2014 за березень 2014 року на суму 628 368,72 гривень, від 30.04.2014 за квітень 2014 року на суму 126 936,25 гривень, від 31.05.2014 за травень 2014 року на суму 17 370,48 гривень, від 30.06.2014 за червень 2014 року на суму 2 675,56 гривень, від 31.10.2014 за жовтень 2014 року на суму 375 489,71 гривень, від 30.11.2014 за листопад 2014 року на суму 1 203 407,20 гривень, від 31.12.2014 за грудень 2014 року на суму 1 668 659,22 гривень, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств.

Однак, відповідач у встановлений п. 6.1 договору строк не оплачував переданий позивачем газ, а остаточний розрахунок здійснив з простроченням, що підтверджується реєстром прийнятих платежів, копії яких містяться в матеріалах справи.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобовязання за договором з передання відповідачу газу протягом січня грудня 2014 року, а відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання з оплати отриманого у цей період газу.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязаннь з оплати переданого природного газу за договором на купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013 року №2217/14-БО-17, позивачем нараховані 580 980,09 гривень інфляційних, 33 736,55 гривень 3% річних та 336 048,07 гривень пені, про стягнення яких заявлено позов.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за загальний період прострочення з лютого 2014 року по вересень 2015 року включно складають 580 980,09 гривень, 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 15.02.2014 по 15.10.2015 складають 33 736,55 гривень.

Здійснивши перерахунок стягуваної суми 3 % річних в розмірі 33 736,55 гривень, суд приходить до висновку, що її нараховано відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати переданого газу у розглядуваний період, розрахунок є арифметично вірним та обґрунтованим, а позовні вимоги, в цій частині, такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат суд приходить до наступних висновків.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Згідно розяснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у пункті 3.2 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою (Державною службою статистики України), за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного ОСОБА_2 України №62-97р. від 03.04.97.

Із змісту листа Верховного ОСОБА_2 України №62-97р. від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при цьому, якщо в індексованому періоді набирається не менше п'ятнадцяти днів.

Такої позиції притримується Вищий господарський суд України (постанова №21/5005/6113/2012 від 13.03.2013)

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат по періодах, судом встановлено наступне.

Нарахування інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобовязань за лютий 2014 року, березень 2014 року, грудень 2014 року позивач здійснює не на основну суму простроченого платежу, а суму основного боргу збільшену на суму інфляційних втрат нарахованих позивачем за попередній період.

Така методика нарахування інфляційних витрат не ґрунтується на положеннях ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник за весь час прострочення зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. А оскільки нараховані позивачем та заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати у вказаному періоді не є основним боргом, відтак і нарахування інфляційних втрат на ці суми є безпідставним.

Крім того, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за прострочення виконання грошових зобовязань за жовтень 2014 року. Як вбачається з розрахунку Позивач нараховує інфляцію на суму боргу у розмірі 330 054,90 гривень за період листопад 2014 року, яка існувала менше ніж 15 днів (з 15.11.2014 по 17.11.2014). Враховуючи, що сума боргу за зобовязаннями у жовтні 2014 року станом на кінець місяця в якому платіж мав бути здійснений (листопад) становила 102 235,65 гривень, підставним слід вважати нарахування та застосування до цієї суми заборгованості індексу інфляції, що діяв у грудні 2014 року, оскільки зобовязання мали бути виконані до 14 листопада включно.

Також, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за прострочення виконання грошових зобовязань за листопад 2014 року. Позивач нараховує інфляцію на суму боргу 913 063,51 гривень за період за період грудень 2014 року, яка існувала менше ніж 15 днів (з 16.11.2014 по 16.11.2014). Враховуючи, що сума боргу за зобовязаннями у листопаді 2014 року станом на кінець місяця, в якому платіж мав бути здійснений (грудень) становила 379 160,59 гривень підставним слід вважається нарахування та застосування до цієї суми заборгованості індексу інфляції, що діяв у січні 2015 року, оскільки зобовязання мали бути виконанні до 14 грудня включно.

Як вже зазначалося така позиція суду узгоджується, в тому числі, і з правовою позицією Пленуму Вищого господарського суду України, викладеною у пункті 3.2 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Враховуючи вищевикладене, а також заявлені позивачем періоди нарахування інфляційних втрат, суд здійснив розрахунок інфляційних втрат, згідно якого арифметично вірна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню складає 536 915,41 гривень. В решті заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 44 064,68 гривень суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені суд приходить до наступних висновків.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладені норми закону та умови договору, позивачем у звязку з простроченням виконання зобовязання з оплати спожитого газу нараховані 336 048,07 гривень пені відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону.

Водночас, 11.04.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про зменшення розміру пені на 52%. В обґрунтування своєї заяви про зменшення розміру пені, відповідач посилається на те, що підприємство знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію. В 2014 року 47% від загального обсягу реалізованої теплової енергії споживалося населенням, 52% - бюджетними установами, 1% інші споживачі. Станом на 01.04.2016 загальна заборгованість за теплову енергію складає 7 621 231,05 гривень, 1 518 614,14 гривень населення, 5 548 257,86 гривень бюджетні установи, 178 165,11 гривень інші споживачі , заборгованість місцевого бюджету з субсидій та пільг становить 376 193,94 гривень (довідка заборгованості за послуги з теплопостачання споживачів перед КП «Обухіврайтепломережа» станом на 01.04.2016 наявна в матеріалах справи).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в пункті 3.17.4 постанови від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 34 ГПК України, суду доведено наявність у спірному правовідношенні виняткових випадків, які є підставою для зменшення нарахованої позивачем пені.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та його тяжкий матеріальний стан.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на суму 174745 гривень, що становить 52% від заявленої до стягнення суми пені, та стягнути з відповідача пеню у розмірі 161 303,07 гривень. В частині стягнення пені у сумі 174 745,00 гривень слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ОСОБА_2, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів пункту 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 33 736,55 гривень 3% річних, 536 915,41 гривень інфляційних втрат, 161 303,07 гривень пені.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства Обухівтепломережа (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Володимира Чаплінського, 3, код 32724676) на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) 33 736 (тридцять три тисячі сімсот тридцять шість) гривень 55 коп 3% річних, 536 915 (пятсот тридцять шість тисяч девятсот пятнадцять) гривень 41 коп. інфляційних втрат, 161 303 (сто шістдесят одна тисяча триста три) гривень 07 коп. пені та 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень 50 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 11.05.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 16.05.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник