РІШЕННЯ

12.05.2016Справа №910/5144/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Жулинської О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/5144/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СТЦ Охоронні системи», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Завод Маяк», м. Київ,

про стягнення 61 034,40 грн.,

за участю представників:

позивача Безносюк О.А. (довіреність від 05.05.2016 № 07);

відповідача Єлтунова Ю.В. (довіреність від 17.03.2016 № 518/900).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЦ Охоронні системи» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення із публічного акціонерного товариства «Завод Маяк» (далі - Завод) 61 034,40 грн. заборгованості за виконані роботи за договором на виконання робі від 07.05.2009 № 07/05-09 (далі - Договір) та додаткової угоди від 03.08.2011 № 2 до Договору (далі - Додаткова угода № 2).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 12.05.2016.

04.05.2016 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

12.05.2016 Товариство подало суду письмове підтвердження на виконання вимог ухвали суду.

12.05.2016 Завод подав суду заяву про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача надав пояснення по суті спору та підтримав позовні вимоги повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору та заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Також, представник позивача зауважив, що акт звірки, на який посилається позивач, підписаний особами, які не працювали головними бухгалтерами сторін.

Представник позивача заперечив проти доводів відповідача та вказав, що строк позовної давності не пропущено, а акт підписано повноважними особами.

У судовому засіданні 12.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2009 товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісно-технічний центр «Охоронні системи» (виконавець; далі - ТОВ «СТЦ «ОС») та Заводом (замовник) було укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає, а виконавець відповідно до умов Договору приймає на себе виконання робіт, що включає в себе постачання обладнання та матеріалів, виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт за кошти замовника на такі розділи: система автоматичної пожежної сигналізації; система мовного оповіщення про пожежу та керування евакуацією при пожежі; установка газового пожежогасіння; система раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення, на об'єкті замовника корпус № 5 режимна зона по виготовленню спеціальних виробів (1-ша черга реконструкції) за адресою: м. Київ, Московський проспект, 8 (пункт 1.1 Договору);

- інші роботи, необхідність у яких може виникнути в процесі проведення робіт і не передбачені Договором, проводяться й оплачуються замовником по додатковій угоді сторін на підставі окремих кошторисів, узгоджених із замовником (пункт 1.3 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 7.1 Договору).

04.08.2009 ТОВ «СТЦ «ОС», Товариством і Заводом було укладено договір про заміну сторони за Договором, а саме виконавця з ТОВ «СТЦ «ОС» на Товариство.

03.08.2011 Товариством і Заводом було підписано Додаткову угоду № 2, за умовами якої:

- сторони погодились про необхідність виконання додаткових робіт на об'єкті, а саме: провести обстеження змонтованої системи; виконати проект стадії «РД» по пожежній сигналізації; виконати демонтаж частини існуючої пожежної сигналізації; виконати монтаж пожежної сигналізації на основі нового затвердженого проекту; виконати пусконалагоджувальні роботи системи протипожежного захисту (пункт 1 Додаткової угоди № 2);

- оплата за виконані додаткові роботи за Додатковою угодою № 2 здійснюється замовником протягом трьох банківських днів з моменту підписання сторонами акта виконаних робіт кожного етапу (пункт 8 Додаткової угоди № 2);

- Додаткова угода № 2 набирає чинності з моменту підписання сторонами та є невід'ємною частиною Договору (пункт 11 Додаткової угоди № 2).

Договір, договір від 04.08.2009 та Додаткова угода № 2 підписані уповноваженими особами, а саме, від товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісно-технічний центр «Охоронні ситсеми» директором Пархомою О.Є., від позивача - директором Жолобовим О.В., та від відповідача - генеральним директором Перегудовим О.М, які діяли на підставі статуту, та скріплено печатками.

Вказані правочини у встановленому порядку не оспорені, не розірвані, не визнані недійсними.

Таким чином, Договір, договір від 04.08.2009 та Додаткова угода № 2 є дійсними, укладеними належним чином та є обов'язковими для виконання сторонами.

Частиною першою статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, укладений сторонами Договір з Додатковою угодою № 2 за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач на виконання умов Договору виконав роботи на суму 61 031,40 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 17.10.2011 № б/н, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками без зауважень.

У свою чергу, відповідач зобов'язання за Договором та Додатковою угодою № 2 належним чином не виконав та грошові кошти не перерахував.

Сторонами було оформлено акт звірки взаємних розрахунків станом на 02.02.2015, який підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками без зауважень,

У вказаному акті Завод підтвердив наявність боргу у сумі 61 034,40 грн.

Разом з тим, відповідач заперечував проти акта звіряння, посилаючись на те, що особи, які його підписували не працювали головними бухгалтерами, проте документального підтвердження викладеному Завод суду не подав.

Крім того, відповідач не пояснив яким чином акт звіряння було скріплено печатками сторін; доказів того, що печатки використовувалися без наявності повноважень суду не подано.

Відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У свою чергу, позивач заперечував проти застосування строків позовної давності, посилаючись на переривання.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

У абзаці третьому підпункту 1.1 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

В абзаці першому та п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 Постанови № 10 зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що відповідач 17.10.2011 прийняв виконі роботи за Договором і Додатковою угодою № 2, проте у визначений строк (протягом трьох банківських днів) оплату не провів, внаслідок чого заборгованість Заводу перед позивачем складає 61 034,40 грн.

Позивачем документально підтверджено заборгованість відповідача за виконані роботи на суму 61 034,40 грн.

Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивач вказує на те, що відповідач визнав свій борг вчиненням дій, а саме підписанням акту звірки від 02.02.2015.

При цьому, вказаний акт з боку замовника (відповідача) підписано головним бухгалтером, який є відповідальним за ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, та скріплено печаткою; доказів протилежного суду не подано.

Підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків у розумінні частини першої статті 264 ЦК України є дією, яка перервала трирічний перебіг позовної давності, який з вказаної дати розпочався заново згідно з частиною третьою статті 264 ЦК України, та станом на момент звернення позивача з позовом до суду (22.03.2016) - не закінчився.

У постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 зі справи № 26/271 та у пункті 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вказана правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до статті 264 ЦК України.

Отже, в нашому випадку відбулося переривання перебігу позовної давності, а тому підстав для застосування статті 267 ЦК України щодо стягнення основного боргу немає.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Завод Маяк» (04073, м. Київ, Московський проспект, 8; ідентифікаційний код: 14307423) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СТЦ Охоронні системи» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, 20, літера А; адреса для листування: 01001, м Київ, вул. Басейна, 12; ідентифікаційний код: 35810038): 61 034 (шістдесят одну тисячу тридцять чотири) грн. 40 коп. основного боргу та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 18.05.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук