ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.16р. Справа № 904/2623/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека 7", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору поставки № 17217 від 28.12.2011р.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 06.04.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 05.04.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека 7" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ" про визнання недійсним договору поставки № 17217 від 28.12.2011р.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 28.12.2011р. між ТОВ БаДМ та ТОВ Аптека 7 було укладено договір поставки № 17217 (далі - договір), згідно з яким постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця лікарські препарати та засоби, засоби гігієни та догляду за хворими, лікувальну косметику та інші форми медичного асортименту (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Позивач стверджує, що відповідач являється єдиним постачальником багатьох лікарських засобів, а тому позивач не мав змоги вести договірні переговори на засадах паритетності та взаємності. Позивач був змушений погодитися з умовами договору, наданого позивачем, оскільки позивач був обмежений у внесені своїх змін та доповнень. Позивач зазначає, що відповідач є основним і найбільш вагомим постачальником для позивача, а тому позивач був змушений погоджуватися на вкрай невигідні умови договору. Таким чином, позивач стверджує, що договір ним було підписано без врахування власних інтересів, оскільки позивач залежний від відповідача. Крім того, незгода позивача з умовами договору могла призвести до того, що позивач міг залишитися без товарів, без яких неможливе функціонування аптек позивача, що могло призвести до банкрутства позивача. Отже, спірний договір укладено під впливом тяжкої для позивача обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 07.04.2016р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 25.04.2016р.

25.04.2016р. позивач подав до суду клопотання, в якому просив суд витребувати від відповідача прайс-листи та видаткові накладні за період жовтень 2015р. - грудень 2015р. наступних покупців відповідача: Мереж аптек "Аптека низьких цін", Мереж аптек "МедСервіс".

25.04.2016р. відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.04.2016р. відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі поставки № 17217. Як вбачається з тексту договору, він був укладений між позивачем та відповідачем 28.12.2011р. Позивач є безпосередньо стороною договору, що виключає необізнаність з умовами в момент укладення правочину. Таким чином, позивач, звернувшись із позовною заявою тільки у квітні 2016 року, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. У зв'язку із вищевикладеним відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про визнання договору поставки № 17217 від 28.12.2011 р. недійсним та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

25.04.2016р. позивач подав до суду пояснення, просив відмовити в задоволенні заяви про застосування строків спливу позовної давності, а також витребувати від відповідача прайс-листи, які надавалися позивачеві за період з листопада по грудень 2015р.

25.04.2016р. в засіданні оголошено перерву до 16.05.2016р.

У судове засідання з'явились представники позивача та відповідача.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю БаДМ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Аптека 7 (покупець) було укладено договір поставки № 17217 (далі - договір).

Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця лікарські препарати та засоби, засоби гігієни та догляду за хворими, лікувальну косметику та інші форми медичного асортименту (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

Найменування, асортимент товару визначаються за цим договором на підставі прайс-листа постачальника, що діє на момент замовлення товару покупцем. Зміна та(або) оновлення такого прайс-листа здійснюється за внутрішніми правилами постачальника (п. 1.2. договору).

Кількість товару, що поставляється за цим договором, визначається покупцем при замовленні товару та зазначається у видаткових накладних на товар, який поставляється. Усі видаткові накладні є невід'ємними складовими цього договору (п. 1.3. договору).

Товар постачається за цінами, що діють на момент передачі товару за видатковою накладною (п. 3.1. договору).

Загальна сума договору (у тому числі ПДВ) складає загальну вартість товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій визначених у видаткових накладних (п. 3.2. договору).

Поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не встановлене за домовленістю сторін. Конкретне місце поставки узгоджується сторонами на кожну окрему поставку та зазначається в заявці та видаткових накладних (п. 4.1. договору).

У разі виявлення внутрішньотарної недостачі або деформації товару покупець зобов'язаний скласти ОСОБА_1 приймання, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою покупця та направити його по факсу постачальнику протягом 3 днів з моменту отримання покупцем товару, інакше претензії по кількості або деформації товару не приймаються, а вказана кількість товару у видатковій накладній вважається фактично отриманою і покупець зобов'язаний сплатити його (п. 5.8. договору).

Покупець зобов'язується сплатити суму за товар в строки, які вказані в накладній на передачу товару (п. 6.1. договору).

Ціна товару за одиницю вказується у видатковій накладній у гривнях (п. 6.2. договору).

Покупець здійснює оплату вартості поставленого товару у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний (розрахунковий) рахунок постачальника. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, надійшла на поточний (розрахунковий) рахунок постачальника (п. 6.3. договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за даним договором сторони несуть відповідальність згідно чинному законодавству України (п. 7.1. договору).

У випадку порушення строку оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення та, окрім того, при простроченні оплати поставленого товару на двадцять календарних днів покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого у строк товару (п. 7.2. договору).

Покупець сплачує постачальнику суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також десяти процентів річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України (п. 7.3. договору).

Усі претензійні листи, що заявляються з порушенням строків та умов, розглядаються постачальником на власний розсуд (п. 8.3. договору).

Вимоги постачальника щодо повернення лікарських засобів, які згідно вимог Держлікслужби України заборонені тимчасово, та вимагають вилучення його з обігу шляхом вміщення в карантин - не приймаються до отримання окремого розпорядження Держлікслужби України щодо вилучення його з обігу шляхом повернення постачальнику (п. 8.6. договору).

Вимога покупця, щодо повернення термолабільних, медичних - імунобіологічних препаратів або лікарських засобів, що підлягають предметно - кількісному обліку за власною ініціативою покупця, що не має підстави органів Державної влади - продавцем не розглядається. В разі виявлення невідповідностей під час приймання зазначених груп препаратів, претензії приймаються протягом доби з моменту отримання покупцем товару (п. 8.7. договору).

Даний договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх печатками та діє до 31 грудня 2014 р. (п. 12.1. договору).

Якщо сторони не мають одна до одної ніяких претензій та не заявили в письмовій формі про бажання розірвати договір, цей договір автоматично подовжується на один календарний рік на тих же умовах (п. 12.2. договору).

Дострокове розірвання договору можливе за ініціативою будь-якої сторони, при цьому зацікавлена сторона інформує про свої наміри та погоджує їх з іншою стороною у письмовому вигляді. Дострокове розірвання договору за угодою сторін не відміняє проведення розрахунків за поставлений товар по договору в повному обсязі на момент розгляду ініціативи однієї із сторін (п. 12.3. договору).

Позивач стверджує, що відповідач є основним і найбільш вагомим постачальником для позивача, а тому позивач був змушений погоджуватися на вкрай невигідні умови договору. Відповідно до п. 3.1. договору товар поставляється за цінами, що діють на момент передачі товару за видатковою накладною. Отже, ціну на товар позивач міг дізнатися лише в момент отримання товару, що доводить відсутність факту домовленості сторін, а вказує лише на те, що відповідач встановлював ціни на власний розсуд і міг їх змінювати без згоди та погодження позивача. Вказаний пункт договору є не тільки вкрай невигідним для позивача, але і таким що суперечить ст. 632 ЦК України. Відповідно до розділу 7 договору Відповідальність сторін, відповідальність за порушення умов договору встановлена лише для позивача, однак відсутня будь-яка відповідальність за порушення умов договору для відповідача, що свідчить про те, що договір захищає лише інтереси відповідача, а для позивача є укладеним на вкрай невигідних умовах. Відповідно до п. 8.7. договору, вимога покупця щодо повернення термолабільних, медичних-імунобіологічних препаратів або лікарських засобів, що підлягають предметно-кількісному обліку за власною ініціативою покупця, що не має підстав органів державної влади - продавцем не розглядається. В разі виявлення невідповідностей під час приймання зазначених препаратів, претензії приймаються протягом доби з моменту отримання покупцем товару. Отже, відповідно до п. 8.7. договору, у випадку поставки товару неналежної якості по вині відповідача та якщо позивач не встигне виявити неякісний товар протягом доби, позивач змушений компенсувати вартість такого товару за рахунок власних прибутків, оскільки відповідач відповідно до умов договору може не розглядати такі претензії. Відповідно до п. 8.6. договору вимоги постачальника щодо повернення лікарських засобів, які згідно вимог Держлікслужби України заборонені тимчасово, та вимагають окремого вилучення з обігу шляхом вміщення в карантин - не приймаються до отримання окремого розпорядження Держлікслужби України щодо вилучення його з обігу шляхом повернення постачальнику. Таким чином, позивач стверджує, що договір ним було підписано без врахування власних інтересів, оскільки позивач залежний від відповідача. Крім того, незгода позивача з умовами договору могла призвести до того, що позивач міг залишитися без товарів, без яких неможливе функціонування аптек позивача, що могло призвести до банкрутства позивача. Отже, спірний договір укладено під впливом тяжкої для позивача обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому підлягає визнанню недійсним.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 Цивільного кодексу України).

Як вказано вище, в обґрунтування підстав визнання договору недійсним, позивач посилається на те, що він вчинений на вкрай невигідних для нього умовах, а його укладення було зумовлено загрозою банкрутства останнього.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України).

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. (абз. 5 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р.).

Як вказано вище, позивач вважає, що пункт 3.1. договору є не тільки вкрай невигідним для позивача, але і таким що суперечить ст. 632 ЦК України, оскільки, ціну на товар позивач міг дізнатися лише в момент отримання товару, що доводить відсутність факту домовленості сторін, а вказує лише на те, що відповідач встановлював ціни на власний розсуд і міг їх змінювати без згоди та погодження позивача.

Однак позивачем не взято до уваги положення ч. 1 ст. 706 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання, а також ч. 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, якими унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Також у позовній заяві позивач стверджує, що згідно п. 8.7. договору, у випадку поставки товару неналежної якості по вині відповідача та якщо позивач не встигне виявити неякісний товар протягом доби, позивач змушений компенсувати вартість такого товару за рахунок власних прибутків, оскільки відповідач відповідно до умов договору може не розглядати такі претензії. А відповідно до п. 8.6. договору вимоги постачальника щодо повернення лікарських засобів, які згідно вимог Держлікслужби України заборонені тимчасово, та вимагають окремого вилучення з обігу шляхом вміщення в карантин - не приймаються до отримання окремого розпорядження Держлікслужби України щодо вилучення його з обігу шляхом повернення постачальнику. Вищевказане свідчить про вкрай невигідні умови для позивача, та про порушення його прав.

Наказом Міністерства охорони здоровя № 723 від 31.10.2011р. затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами. Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами до набрання чинності цим наказом, повинні протягом шести місяців з дня набрання чинності цим наказом привести свою діяльність у відповідність із Ліцензійними умовами.

Лікарські засоби та супутні товари, що надійшли до аптечного закладу, оприбутковуються після перевірки їх фактичної кількості та проведення вхідного контролю якості, але не пізніше наступного робочого дня з моменту їх отримання. Суб'єкт господарювання повинен забезпечити відповідність матеріально-технічної бази, технічних засобів та системи забезпечення якості лікарських засобів під час їх зберігання та дистрибуції вимогам чинного законодавства та належних практик зберігання і дистрибуції лікарських засобів (п. 2.7. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами).

Наказом Міністерства охорони здоровя № 677 від 29.09.2014 № затверджено Порядок контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі.

Згідно п. 2 розділу 1 Порядку контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі, цей Порядок регламентує механізм проведення вхідного контролю та контролю якості лікарських засобів суб'єктами господарювання, які мають ліцензії на провадження господарської діяльності з оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, та державного контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі

Вхідний контроль якості лікарських засобів в аптеках здійснює уповноважена особа, призначена наказом керівника суб'єкта господарювання, відповідальна за якість лікарських засобів, які надходять в аптеку. До компетенції уповноваженої особи належать підготовка та оформлення висновку вхідного контролю якості лікарських засобів з відміткою про передачу їх до реалізації. Уповноважена особа має такі обовязки: надавати територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, інформацію про виявлені неякісні лікарські засоби; лікарські засоби, стосовно яких виникла підозра у фальсифікації; фальсифіковані та незареєстровані лікарські засоби, інші дефекти чи невідповідності. При виявленні зразків таких лікарських засобів вживати заходів щодо вилучення їх з обігу шляхом поміщення в спеціально відведену, чітко визначену, промарковану карантинну зону (приміщення), окремо від іншої продукції, з позначенням Карантин із зазначенням причин вилучення з обігу та дати переміщення (п. 1 та пп. 5 п. 2 розділу 2 Порядку контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі).

Порядок проведення вхідного контролю якості лікарських засобів, які надходять до субєкта господарювання, що провадить господарську діяльність з оптової торгівлі лікарськими засобами: уповноважена особа перевіряє відповідність одержаних лікарських засобів супровідним документам щодо кількості, дозування, номерів серій, термінів придатності, реєстраційного статусу, найменування, лікарської форми, виробника; при позитивному результаті вхідного контролю уповноважена особа дає дозвіл на випуск (реалізацію) одержаних серій лікарських засобів; при негативному результаті уповноважена особа складає акт про виявлені дефекти, який є підставою для повернення партії постачальнику. Копія акта разом із копіями прибуткової (видаткової) накладної, сертифіката якості серії лікарського засобу, що видається виробником (для імпортованих лікарських засобів - імпортером (виробником або особою, що представляє виробника лікарських засобів на території України)), висновку про якість ввезеного в Україну лікарського засобу (для лікарських засобів іноземного виробництва), висновку про відповідність МІБП вимогам державних і державних і міжнародних стандартів (для медичних імунобіологічних препаратів) у десятиденний строк (якщо інше не передбачено рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів) подається до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів; у разі виникнення сумніву щодо якості лікарських засобів при виконанні візуального контролю уповноважена особа відбирає зразки сумнівних лікарських засобів та направляє їх до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, для проведення лабораторних досліджень якості лікарських засобів. На час проведення таких досліджень до остаточного вирішення питання про їх якість серії сумнівних лікарських засобів перебувають в спеціально відведеній, чітко визначеній, промаркованій карантинній зоні (приміщенні), окремо від іншої продукції, з позначенням Карантин із зазначенням причин вилучення з обігу та дати переміщення (п. 3 розділу 2 Порядку контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі).

П. 8.7. та п. 8.6. договору не суперечать вимогам діючого законодавства, оскільки ст. 15 Закону України Про лікарські засоби передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів в межах компетенції, визначеної законодавством, мають право давати обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень стандартів і технічних умов, фармакопейних статей і технологічних регламентів, а також про усунення порушень під час виробництва, зберігання, транспортування та реалізації лікарських засобів. Позивач не позбавлений права звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, у разі виникнення сумніву щодо якості лікарських засобів, для проведення лабораторних досліджень якості лікарських засобів. Припис про усунення порушень посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику, є обов'язковим для виконання, зокрема і відповідачем.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є єдиним постачальником багатьох лікарських засобів, у звязку із чим позивач не мав змоги вести договірні переговори.

Позивач додав до позовної заяви обігово-сальдові відомості по рахунку: 631 Контрагенти за 2011, 2012, 2013 та 2014 роки (а.с. 17-24), з яких вбачається, що позивач у 2011р. мав договірні відносини з 90 виробниками та постачальниками, у 2012р. мав договірні відносини з 74 виробниками та постачальниками, у 2013р. мав договірні відносини з 80 виробниками та постачальниками, у 2014р. мав договірні відносини з 76 виробниками та постачальниками, що свідчить про те, що відповідач міг здійснювати закупівлю товару у будь-якого іншого субєкту (-ів) господарювання.

Відповідач 04.05.2016р. подав до суду клопотання, в якому зазначив, що на території України оптову торгівлю лікарськими засобами здійснюють 915 підприємств, на підтвердження чого надав Реєстр субєктів господарювання з виробництва та оптової торгівлі ЛЗ (а.с. 77-113). Вищевказана інформація є відкритою, вказаний перелік міститься на офіційному веб-сайті Державної служби з лікарських засобів - http://portal.diklz.gov.ua/PublicSite/TradeLicense/TradeLicenseList.aspx.

Таким чином, посилання позивача на відсутність інших постачальників, в яких можна закуповувати товар є безпідставними.

В матеріалах справи відсутні докази письмових звернень до відповідача щодо внесення будь-яких змін до договору, в тому числі внесення змін до розділу Відповідальність сторін, шляхом його доповнення пунктом, яким би була передбачена відповідальність постачальника за порушення умов договору.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд (ч. 1 ст. 44 Господарського кодексу України).

Ризики (в тому числі, й ризик банкрутства) при збитковій (нерентабельній) підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, і, відповідно, нерентабельність та неприбутковість діяльності особи стосується виключно діяльності такої особи. Обрання способів та шляхів покращення фінансових показників діяльності підприємства, є внутрішньою компетенцію керівних органів підприємства. Не укладення договору з ТОВ «Бадм» не виключає можливості укладання договорів з іншими постачальниками і не може розцінюватися як обставина, яка спонукала позивача до укладення цього договору на невигідних для нього умовах, та відповідно, бути підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину (абз. 1 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р.)

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 Господарського процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 Господарського процесуального кодексу).

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу).

Позивачем не наведено належними та допустимими доказами наявність тяжких обставин на момент укладання договору, а також те, що умови оспорюваного договору є вкрай невигідними для нього, і що за відсутності тяжких обставин він мав би реальну можливість укласти такий договір на більш вигідних умовах та вільно обрати контрагента за власним розсудом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

25.04.2016р. відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі поставки № 17217. від 28.12.2011 р., позивач, звернувшись із позовною заявою тільки у квітні 2016 року, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Просив застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.1,2 п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вказано вище, суд вважає за необхідне відмовити в позові з підстав його необґрунтованості, тому позовна давність в даному випадку не застосовується.

25.04.2016р. позивач подав до суду клопотання, в якому просив суд витребувати від відповідача прайс-листи та видаткові накладні за період жовтень 2015р. - грудень 2015р. наступних покупців відповідача: Мереж аптек "Аптека низьких цін", Мереж аптек "МедСервіс".

25.04.2016р. позивач подав до суду пояснення, в яких серед іншого просив витребувати від відповідача прайс-листи, які надавалися позивачеві за період з листопада по грудень 2015р.

Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів (п. 1 ст. 38 ГПК України).

Документи, які просить витребувати позивач, а саме: прайс-листи та видаткові накладні за період жовтень 2015р. - грудень 2015р. покупців відповідача: Мереж аптек "Аптека низьких цін", Мереж аптек "Мед сервіс», не стосуються предмету спору у даній справі та не мають значення для вирішення даного господарського спору. Наведене стосується і прайс-листів, які надавалися позивачеві за період з листопада по грудень 2015р., оскільки жодним чином не підтверджують наявність тяжких обставин на момент укладання договору, і того, що за відсутності тяжких обставин позивач мав би реальну можливість укласти такий договір на більш вигідних умовах та вільно обрати контрагента за власним розсудом. З огляду на викладене, клопотання позивача про витребування доказів задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 1378,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а у разі якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.05.2016

Суддя ОСОБА_3