ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 908/6299/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого - Ткаченко Н.Г.

Суддів - Білошкап О.В.

Удовиченка О.С.

За участю представників : ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест"- Лазька В.Г., ПАТ "Дельта Банк" - Арбузова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.02.2016 та ухвалу господарського суду Запорізької області від 26.01.2016 по справі № 908/6299/15 за заявою ПАТ "Дельта Банк" про визнання банкрутом ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест",

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.12.2015 прийнято до розгляду заяву ПАТ "Дельта Банк" про порушення справи про банкрутство ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест", відповідно до ст.ст.10,11,12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції, чинній після 19.01.2013, зокрема, призначено підготовче засідання суду .

Ухвалою підготовчого засідання господарського суду Запорізької області від 26.01.2016, зокрема, порушено провадження по справі № 908/6299/15 про банкрутство ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсам "Ресурс - Інвест", визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора - ПАТ "Дельта Банк" до боржника у сумі 24 629 666,15 грн., введено мораторій

Суддя-доповідач Ткаченко Н.Г.

на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Гладишка Ю.П., визначено грошову винагороду арбітражному керуючому, призначено попереднє засідання суду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.02.2016 № 908/6299/15 ухвалу господарського суду Запорізької області від 26.01.2016 залишено без змін.

В касаційній скарзі та додаткових поясненнях до касаційної скарги ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.02.2016 та ухвалу господарського суду Запорізької області від 26.01.2016 по справі № 908/6299/15, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції посилаючись на те, що вони постановлені з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу та додаткових поясненнях до відзиву ПАТ "Дельта Банк" проти поданої касаційної скарги заперечує, просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

В судовому засіданні ВГСУ 26.04.2016 розгляд даної справи було відкладено на 17.05.2016 на підставі ст.ст.69,77 ГПК України.

У зв"язку із відрядженням судді Куровського С.В., протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.05.2016, склад колегії суддів ВГСУ по розгляду даної справи змінений : головуючий /доповідач/- суддя Ткаченко Н.Г., судді - Білошкап О.В., Удовиченко О.С.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 41 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Наявність та підтвердженість цих обов'язкових умов складає предмет спору у справі про банкрутство, що порушується за передбаеною Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" загальною процедурою.

Статтею 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлені вимоги до заяви кредитора і боржника при зверненні із заявою до суду про порушення провадження по справі про банкрутство, зокрема, ч.2 даної статті передбачає, що до заяви про порушення справи про банкрутство додаються :

докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом він не підлягає сплаті;

довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником;

докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом;

рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили;

відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора;

докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави).

Згідно ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" боржник - суб'єкт підприємницької діяльності (юридична особа або фізична особа - підприємець), неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов'язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про відновлення плВатоспроможності боржника або визнання його банкрутом" перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з'ясування наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Законом.

У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, а також вирішує інші питання, пов'язані з розглядом справи. Якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Тобто, основне завдання підготовчого засідання суду полягає в з'ясуванні: ознак неплатоспроможності боржника, наявності чи відсутності перешкод подальшому руху справи про банкрутство.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між ВАТ "Кредит промбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Кредит промбанк") та ТОВ "Ресурс-Ойл" (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 04/11/08-КЛТ від 26.03.2008, з урахуванням внесених змін, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит в межах загальної суми 2 000 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника - ТОВ "Ресурс-Ойл" за даним кредитним договором, між Банком та ТОВ "ЗППЗМР "РЕСУРС-ІНВЕСТ" (поручитель) було укладено 27.03.2008 договір поруки № 04/11/ПО1/08-КЛТ, за яким ТОВ "ЗППЗМР "РЕСУРС-ІНВЕСТ" - поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ТОВ "Ресурс-Ойл" за Кредитним договором № 04/11/08-КЛТ від 26.03.2008.

В подальшому, за договором від 19.06.2013 ПАТ "Кредитпромбанк" передало АТ "Дельта Банк" право вимоги за Кредитним договором №04/11/08-КЛТ від 26.03.2008 та за договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, зокрема і за договором фінансової поруки № 04/11/ПО1/08-КЛТ від 27.03.2008.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/2108/14-ц від 12.11.2014 стягнуто з ТОВ "Ресурс-Ойл" солідарно з ТОВ "ЗППЗМР "РЕСУРС-ІНВЕСТ", ТОВ "ВКФ фірма "Терем, Лтд", фізичної особи ОСОБА_6 на користь АТ "Дельта Банк" 26 233 091,39грн. заборгованості за кредитним договором № 04/11/08-КЛТ від 26.03.2008 та відповідно з кожного відповідача по 913,50 грн. судового збору.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ВП № 46281830 від 31.01.2015 було відкрито виконавче провадження на примусове виконання зазначеного вище судового рішення від 12.11.2014 щодо стягнення солідарно з ТОВ "Ресурс -Ойл" та поручителів, в тому числі і з ТОВ "ЗППЗМР "РЕСУРС-ІНВЕСТ" на користь АТ "Дельта Банк" 26 233 091,39грн.

У грудні 2015 ПАТ "Дельта Банк" звертаючись до суду першої інстанції із заявою про порушення справи про банкрутство ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" з грошовими вимогами на суму 26 233 091,39 грн., свої кредиторські вимоги підтвердив рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/2108/14-ц від 12.11.2014, яке набрало законної сили, згідно якого стягнуто з ТОВ "Ресурс-Оіл" та солідарно, зокрема, з поручителя - ТОВ "ЗППЗМР "РЕСУРС-ІНВЕСТ" на користь АТ "Дельта Банк" зазначену вище суму боргу, а також надав докази невиконання цього судового рішення більше трьох місяців.

Крім того, на час прийняття судового рішення Ленінським районним судом м. Запоріжжя , зобов'язання за договором поруки № 04/11/ПО1/08-КЛТ від 27.03.2008 припинені не були, так як боржник - ТОВ "Ресурс Ойл " ліквідований не був, рішення суду першої інстанції є чинним, виконавчий лист на виконання зазначеного вище судового рішення, не визнавався таким, що не підлягає виконанню, поручитель - ТОВ "ЗППЗМР "РЕСУРС-ІНВЕСТ" свої зобов'язання перед банком добровільно не виконав , що ним і не заперечується.

Відтак, з урахуванням вище наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість боржника перед ПАТ "Дельта Банк" на суму 24 629 666,15 грн. є безспірною, відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", підтверджується судовим рішенням та відповідними виконавчими документами, перевищує 300 мінімальних розмірів заробітної плати та не задоволена боржником протягом трьох місяців після встановленого для її погашення строку та за результатами підготовчого засідання обгрунтовано порушив провадження по справі про банкрутство боржника - ТОВ "ЗППЗМР "РЕСУРС-ІНВЕСТ".

Відповідно до вимог ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, Донецький апеляційний господарський суд повно та всебічно перевірив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і прийшов до правильного висновку, що справа про банкрутство боржника - ТОВ "ЗППЗМР "РЕСУРС-ІНВЕСТ" порушена судом першої інстанції обгрунтовано за загальною процедурою у відповідності до вимог ст. 10 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та залишив ухвалу підготовчого засідання господарського суду Запорізької області від 26.01.2016 без змін.

Доводи боржника, що його майнові активи складають близько 26 млн. грн., що вимоги ініціюючого кредитора по зобов"язанням ТОВ "Ресурс-Ойл" за кредитним договором № 04/11/08-КЛТ від 26.03.2008 забезпечені крім договору поруки і іпотечними договорами, що з припиненням основного боржника припиняється і порука та, що справа про банкрутство ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсам "Ресурс - Інвест" порушена безпідставно, спростовуються зібраними по справі та дослідженими судами попередніх інстанцій доказами.

Як вбачається із матеріалів справи і було встановлено судами попередніх інстанцій, про недостатність у боржника майнових активів для оплати вимог ініціюючого кредитора свідчить і той факт, що 19.08.2015 власником боржника було прийнято рішення про ліквідацію, наслідком якої, в разі якщо вартості майна юридичної особи є недостатньо для задоволення вимог кредиторів - є ліквідація в порядку, встановленому Законом України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ліквідація юридичної особи за нормами ЦК України є видом припинення юридичної особи, при якому не виникає правонаступництва.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи і було встановлено судами попередніх інстанцій, основний боржник за кредитним договором № 04/11/08-КЛТ від 26.03.2008 - ТОВ "Ресурс-Ойл" ліквідований, про що свідчить ухвала господарського суду Запорізької області від 16.10.2015 про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу і припинення провадження по справі про банкрутство ТОВ "Ресурс-Ойл" № 908/4316/14, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.12.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2016.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відтак припинення юридичної особи у зв"язку з визнанням її банкрутом, затвердженням звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу і припинення провадження по справі про банкрутство є підставою припинення іпотеки, оскільки зобов"язання за кредитним договором припиняється.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013

Крім того, ст. 554 ЦК України встановлено, що уразі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Положеннями ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відтак, виходячи із аналізу норм законодавства, поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені порукою, відповідають перед кредитором солідарно.

Таким чином, кредитор має право вимагати виконання основного зобов'язання як від основного боржника і його поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до поручителя останній відповідає в межах узятих на себе зобов'язань.

При цьому норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не обмежують право Банку звернутися з грошовими вимогами до поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

Право кредитора на звернення з грошовими вимогами, а відповідно і грошовий обов'язок поручителя - боржника перед Банком, передбачені також умовами кредитного договору та договору поруки, укладених між Банком, основним боржником і поручителем, на підставі яких Банк і заявив свої кредиторські вимоги у цій справі.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як передбачено ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 609 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Однією з основних засад судочинства згідно із ст. 129 Конституції України та ст.ст. 4-5, 115 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковість рішень суду.

Враховуючи, що судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за договором, забезпеченим порукою, набрало законної сили раніше, ніж було ліквідовано боржника, і на момент його винесення такі обставини не існували, а відтак і відсутні підстави для припинення зобов'язання поручителя.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України у справі № 6-172цс15 від 25.11.2015, положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки, а припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Донецького апеляційного господарського суду від 29.02.2016 та ухвала господарського суду Запорізької області від 26.01.2016 про порушення провадження по справі № 908/6299/15 про банкрутство ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсам "Ресурс - Інвест" постановлені у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ "Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами "Ресурс-Інвест" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.02.2016 та ухвалу господарського суду Запорізької області від 26.01.2016 по справі № 908/6299/15 залишити без змін.

Головуючий - Ткаченко Н.Г.

Судді - Білошкап О.В.

Удовиченко О.С.