ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.05.2016 р. Справа № 914/3672/15

За скаргою:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;
на дії:визнання незаконними дій державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26.02.2016р. ВП №50316873 та про визнання незаконною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26.02.2016р. ВП №50316873
у справі:№ 914/3672/15
за позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;
до відповідача:Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів;
про:стягнення заборгованості
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від скаржника : ОСОБА_1 представник (довіреність №14-127 від 13.05.2014р.);
від позивача: від Залізничного ВДВС ЛМУЮ:не зявився; не зявився.

Представнику скаржника розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

ВСТАНОВИВ:

16.03.2015р. на адресу господарського суду Львівської області від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надійшла скарга про визнання незаконними дій державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26.02.2016р. ВП №50316873 та визнання незаконною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26.02.2016р. ВП №50316873.

Ухвалою від 17.03.2016р. суд прийняв скаргу до розгляду, який призначив на 04.04.2016р. В подальшому розгляд скарги відкладався на 20.04.2016р. та 16.05.2016р.

Представник скаржника в судове засідання зявився, подану скаргу підтримав, просив суд її задоволити повністю. Вимоги викладені в скарзі мотивує тим, що 11.01.2016р. господарським судом Львівської області видано наказ про примусове виконання рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015р. у справі №914/3672/15. В лютому 2016р. стягувач звернувся до Залізничного ВДВС ЛМУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження. 09.03.2016р. на адресу позивача від Залізничного ВДВС ЛМУЮ надійшла постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26.02.2016р. ВП №50316873. При винесенні вказаної постанови державний виконавець керувався п. 4. ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ предявлено до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення. На думку скаржника, дії виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження з вказаної підстави є незаконними, оскільки сума стягнення становить 9383,74 грн., а відтак виконання рішення суду покладається саме на Залізничний ВДВС ЛМУЮ.

Представник позивача (стягувача) в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, 06.04.2016р. подав через канцелярію суду заперечення на скаргу з додатками, в яких просить розглядати скаргу без його участі та відмовити в задоволенні вимог ПАТ «НАК Нафтогаз України».

Заслухавши пояснення представника скаржника, детально ознайомившись з наявними в матеріалах справи документами, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.12.2015р. у справі №914/3672/15 за позовом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5089,91 грн. інфляційних втрат, 151,06 грн. три відсотки річних, 2930,13 грн. пені та 1212,64 грн. судового збору, провадження у справі про стягнення з позивача на користь відповідача 10740,21 грн. основного боргу припинено, в решті позовних вимог відмовлено.

На примусове виконання вказаного рішення, 11.01.2016р. господарським судом видано відповідний наказ.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2016р. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з метою виконання рішення суду у справі №914/3672/15 звернулося до Залізничного ВДВС ЛМУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника від 04.02.2016р. №14/г-133в.

За результатами розгляду заяви стягувача, 26.02.2016р. головним державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №50316873. Постанова мотивована тим, що відповідно до постанови заступника начальника ВДВС ГТУЮ у Львівській області від 05.11.2015р., зведене виконавче провадження з виконання виконавчих документів про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь фізичних та юридичних осіб передано у ВПР УВДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області для подальшого виконання, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Шашкевича, 1.

Вважаючи, що виконання рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015р. у справі №914/3672/15 з врахуванням приписів ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» покладається саме на Залізничний ВДВС ЛМУЮ, скаржник просить суд визнати дії державного виконавця з винесення зазначеної постанови незаконними, визнати незаконною таку постанову та зобовязати Залізничний ВДВС ЛМУЮ відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015р.

Встановивши наведені обставини справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З відмітки на оскаржуваній постанові від 26.02.2016р. вбачається, що цю постанову скаржник отримав 09.03.2016р. за вх. №2999/12-16. Разом з тим, скаржником було направлено скаргу на цю постанову засобами поштового звязку 12.03.2016р., тобто протягом десяти днів з дня, коли скаржнику стало відомо про неї.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Так, положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Положеннями ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень, а саме, що на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; 2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. На відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; 2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Таким чином, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено, категорії виконавчих документів, примусове виконання яких покладається на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі.

Пунктом 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, за субєктним складом та розміром грошового зобовязання, виконавче провадження з примусового виконання рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015р. у справі №914/3672/15 не відповідає критеріям, за якими законом визначено підвідомчість виконавчих проваджень відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в області, оскільки боржником являється комунальне підприємство, а сума стягнення складає всього 9383,74 грн.

Приписами ч. 3 ст. 21 України «Про виконавче провадження» передбачено, що інші виконавчі провадження, тобто ті, примусове виконання яких покладено на міські, районні, міськрайонні, районні в містах органи державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку.

Отже до відділів примусового виконання рішень можуть передаватися виконавчі провадження, а не виконавчі документи, тобто виконавче провадження повинно бути попередньо відкрито в міському, районному, міськрайонному, районному в містах органі державної виконавчої служби. Відтак, зі змісту ст. 21 вказаного Закону слідує, що виконавчі провадження можуть бути відкриті виключно за підвідомчістю, а вже потім, за наявності відповідних обставин, передані до відділів примусового виконання рішень.

Так, відповідно до п.п. 6.1, 6.3, 6.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією. Передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися: до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС, територіальних органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника регіонального органу ДВС щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС; до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС - за рішенням начальника цього відділу щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС. Передача виконавчого провадження до іншого органу ДВС або у зв'язку з утворенням виконавчої групи при іншому органі ДВС здійснюється за вмотивованою постановою особи, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, яка надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідного органу ДВС.

Таким чином, законодавець допускає можливість передачі виконавчого провадження до іншого органу ДВС за наявності відповідних підстав, однак разом з тим не встановлює підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження у випадку існування зведеного виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні в іншому органі ДВС.

Оскільки на підставі наведеного судом встановлено, що наказ господарського суду Львівської області від 11.01.2016р. №914/3672/15 підлягає виконанню саме Залізничним ВДВС ЛМУЮ, державний виконавець одержавши заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження, перевіривши відповідність виконавчого документа вимогам, встановлених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», повинен був винести відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження, натомість всупереч закону відмовив ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 9.13. постанови від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії головного державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за наказом господарського суду Львівської області від 11.01.2016р. №914/3672/15 є незаконними, а постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 26.02.2016р. ВП №50316873 недійсною.

З приводу вимоги скаржника про зобовязання державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження, то така на переконання суду є передчасною та відповідно не підлягає задоволенню. Вказане пояснюється насамперед тим, що право на задоволення вказаної вимоги виникає у суду виключно в тому випадку, якщо заявником доведено, що державний виконавець ухиляється від виконання певних виконавчих дій без достатніх підстав (в даному випадку винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), чого скаржником доведено не було.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2, Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання незаконними дій державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ незаконними, визнання незаконною постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26.02.2016р. ВП №50316873 та зобовязання державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження задоволити частково.

2. Визнати незаконними дії головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 26.02.2016р. ВП № 50316873.

3. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 26.02.2016р. ВП № 50316873.

4. В решті вимог скарги відмовити.

5. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

Суддя Крупник Р.В.