ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.2016 Справа № 907/191/16

За позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, м. Ужгород

ДО Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, м. Ужгород

ПРО стягнення суми 311332,18грн. заборгованості по оплаті за природний газ

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю №97/70д від 01.02.2016р.

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю №3-д від 03.09.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, м. Ужгород звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, м. Ужгород про стягнення суми 311332,18грн. заборгованості по оплаті за природний газ.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31.03.2016р. порушено провадження у справі №907/191/16 та призначено справу до розгляду на 13.04.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2016р. розгляд справи було відкладено на 10.05.2016р.

Представник позивача просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, в обґрунтування своїх доводів вказує на те, що відповідачем порушено умови договору в частині забезпечення повноти та своєчасності проведення розрахунків по оплаті за використаний природний газ, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 311332,18грн. основного боргу, яку просить стягнути з відповідача.

Відповідач Управління Служби безпеки України в Закарпатській області письмового пояснення по суті спору суду не надав, однак, його уповноважений представник, прийнявши участь у судовому розгляді справи по суті, позовні вимоги визнав повністю та проти стягнення боргу не заперечив.

У судовому засіданні 10.05.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши повноважних представників позивача та відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (надалі - Позивач) та Управлінням Служби безпеки України в Закарпатській області(надалі - Відповідач) як Споживачем, був укладений Договір №ТП-Бд-50-У/2013/281 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

08 травня 2014 року між тими ж сторонами був укладений Договір №ТП-Бд- 50-У/377 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

30 березня 2015 року між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір №ТП-Бд- 12-30/2015 на постачання природного газу за регульованим тарифом (надалі іменується - Договори).

Згідно з п.1.1 Договорів Постачальник постачає природний газ (далі - газ) Споживачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

У відповідності до п.4.7. Договорів передбачено, оплату вартості послуг з постачання газу за Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах 100% поточної оплати протягом місяця поставки в наступному порядку: внести оплату 50% від вартості запланованих місячних обсягів до 15 числа та здійснити наступну оплату в розмірі 50% за спожитий природний газ в поточному місяці до 30 (31) числа місяця поставки газу.

Представником ПАТ „Закарпатгаз 07 травня 2014р. проведено обстеження газовикористовуючого обладнання та приладів обліку за адресою: м. Ужгород, вул. Довженка, 3 у присутності працівника відповідача ОСОБА_3, за результатами якого було виявлено розбіжності між показниками лічильника газу та електронного коректора, а саме: показник лічильника газу становив 57 370,4 м3,, а показник коректора обєму газу - 45 614,7м3 .

У зв'язку з виявленими порушеннями та згідно положень „Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання", затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.05 №618 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України за №67/11941 від 26.01.06, Позивачем проведено перерахунок різниці обєму спожитого природного газу на об'єкті за період з 19.12.2013р. по 07.05.2014р. із врахуванням значення середнього коефіцієнта корекції обєму газу, згідно якого на об'єкті було спожито 40441куб. метра природного газу, що у грошовому еквіваленті становить 215 333,77 грн. Вищевказаний технічний розрахунок отримано Відповідачем 07.10.2014р.

Крім того, на виконання умов Договорів на постачання природного газу, Позивачем за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року по адресі об'єкта споживання Відповідача м. Ужгород, вул. Довженка, 3, здійснювалася поставка природного газу. Однак, в порушення умов Договорів на постачання природного газу, Відповідач не повністю розрахувався за спожитий природний газ, а тому заборгованість перед Позивачем за адресою м. Ужгород, вул. Довженка, 3. станом на 24.03.2016р. становить 273 508,80 грн.

Одночасно, Позивачем було передано відповідачу природний газ за адресою споживання: с.Поляна Свалявського району (база «Солочин») в обсязі 300 м3 на загальну суму 2735,17 грн. Натомість, Відповідач за отриманий природний газ також не розрахувався із Позивачем.

Крім того, Позивач здійснив постачання газу до обєкту Відповідача, що знаходиться адресою: м. Мукачево, вул. Маргітича, 36 у обсязі 4144 м3 на загальну суму 37 628,29 грн. Відповідач за поставлений газ розрахувався із постачальником не в повному обсязі, а тому станом на 29.03.2016р. заборгованість по цій адресі становить 35088,21 грн.

Відтак, позивач стверджує, що загальна заборгованість Відповідача за природний газ перед Позивачем за адресами споживання: м. Ужгород, вул. Довженка, 3 (273 508,80 грн.), с.Поляна Свалявського району (база «Солочин») (2735,17 грн.) та м. Мукачево, вул. Маргітича, 36 (35088,21 грн.) складає 311 332,18 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою від 06.11.2015 №№1п/4735, 1 п/4734 про відшкодування суми 231550,39грн. Листом від 12.11.2015р. за №58/21/3301, підтвердив наявність заборгованості та повідомив про сплату заборгованості по мірі надходження коштів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договори №ТП-Бд-50-У/2013/281 від 18.03.2013 року, №ТП-Бд- 50-У/377 від 08.05.2014 року та №ТП-Бд- 12-30/2015 від 30.03.2015 року є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки природного газу від відповідача не надходило, відповідачем визнаються у повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ „Закарпатгаз є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та визнані представником відповідача, а тому є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління Служби безпеки України в Закарпатській області,(88000, м. Ужгород, вул. Довженка, 3, код ЄДРЮОФОП 20001562) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз (88015, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, код ЄДРЮОФОП 05448610) суму 311332,18грн. заборгованості по оплаті за природний газ, а також суму 4669,98грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено 19.05.2016р.

Суддя О.Ф. Ремецькі