РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/2641/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна»

До фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про стягнення 135527,24 грн. збитків

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Москаленко М.М. (за дов.)

від відповідача не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення за договором фінансового лізингу № 00003835 від 22.12.2011 135527,24 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням умов договору відповідачем. Сума збитків складається з: 54512,92 грн. (з ПДВ) - витрати, понесені на послуги товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тріпл Сі», 6000,00 грн. (з ПДВ) - витрати, понесені на послуги товариства «Юридична фірма Вернер», 75014,81 грн. - упущена вигода (28204,48 грн. - за період з 26.05.2014 до 16.12.2014, та 46810,33 грн. - за період з 15.01.2015 до 15.12.2018).

Суд своєю ухвалою від 19.02.2016 порушив провадження у справі № 910/2641/16.

Відповідач відзив на позов на подав. Натомість подав заяву про застосування позовної давності.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

22.12.2011 товариство з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» (лізингодавець) та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу № 00003835 (далі - Договір), відповідно до якого лізингодавець зобов'язався передати у розпорядження лізингоодержувача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Caddy GP Kombi 1.6 І TDI, рік випуску 2011, шасі № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1 (об'єкт лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму 25107,00 доларів СІІІА, не враховуючи авансового платежу, що становить 7532,10 доларів СІІІА.

23.05.2014 сторони уклали додаткову угоду до Договору, відповідно до умов якої термін дії Договору продовжено до 84 місяців. Згідно із п. 3 сторони погодилися, що нові дані вказані у даній додатковій угоді, замінюють відповідними чином дані, вказані в Договорі про фінансовий лізинг, Загальних комерційних умовах або не вказані, але іншим чином повідомлені лізингодавцю в процесі укладення та виконання згаданих документів.

Відповідач, відповідно до положень п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі - Умови лізингу), що становлять невід'ємну частину Договору, зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5 Умов лізингу щомісячний платіж здійснюється на рахунок, зазначений позивачем, не пізніше дати, вказаної у плані відшкодування.

За п 8.3.1 Умов лізингу, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови не здійснення оплати, Договір підлягає розірванню.

У разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення (п 12.9 Умов лізингу).

За актом прийому-передачі від 29.12.2011 об'єкт лізингу було передано відповідачу.

Оскільки відповідач прострочив сплату лізингових платежів, позивач надіслав відповідачеві три нагадування.

Позивач надіслав на адресу відповідача вимогу від 07.04.2014 про сплату заборгованості за Договором протягом 3 днів з дня отримання вимоги, повернення об'єкта лізингу протягом 10 робочих днів з дня доставки цієї вимоги.

Зважаючи на те, що ця вимога отримана відповідачем 12.05.2014, то останнім днем погашення заборгованості є 15.05.2014, поверненням об'єкту лізингу - 26.05.2014.

Відповідач не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості за Договором та повернення об'єкту лізингу.

Зобов'язання з повернення об'єкту лізингу є порушеним з 27.05.2014.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення збитків, спричинених несвоєчасним поверненням об'єкту лізингу.

Оскільки до вимог про до стягнення збитків встановлена загальна позовна давність, яка, відповідно до ст. 257 ЦК України, становить три роки, станом на дату подачі позову до суду (17.02.2016) позовна давність не спливла.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 днів.

10.10.2014 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинив виконавчий напис нотаріуса № 1663 про повернення об'єкта лізингу.

21.10.2014 державний виконавець державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції Седляр Д.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та встановив строк для добровільного повернення об'єкту лізингу.

16.12.2014 державний виконавець державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції Седляр Д.А. склав акт опису, арешту та передачі на відповідальне зберігання майна боржника (об'єкту лізингу).

16.12.2014 державний виконавець державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції Седляр Д.А. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

За умовами Договору (п. 6.17) відповідач зобов'язався у випадку відмови позивача від Договору сплатити за весь період користування майном плату за користування у тому ж самому розмірі, що і лізинговий платіж. Дана плата ним визначена у розмірі 28204,48 грн. за період з 01.06.2014 до 31.12.2014.

Водночас, як зазначено вище, об'єкт лізингу вилучений у відповідача 16.12.2014, що свідчить про те, що періодом користування, за який підлягає плата відповідно до п. 6.17 Договору, є період з 01.06.2014 до 15.12.2014, і її розмір складає 25381,36 грн. (в т. ч. 2646,68 грн. за грудень 2014 року). У стягненні 2823,12 грн. судом відмовлено.

Відповідно до п. 16.1. Договору, незалежно від завершення виконання цього Договору або проведення операцій, запланованих в рамках цього Договору, усі витрати та збитки (включаючи ті з них, що пов'язані з виплатою гонорарів за юридичні та фінансові консалтингові послуги), завдані у зв'язку з укладенням або виконанням цього Договору, а також операціям запланованими в рамках виконання цього Договору, відшкодовуються стороною, яка завдала такі збитки,

З метою стягнення з відповідача заборгованості та повернення об'єкту лізингу, позивач звернувся за юридичною допомогою до товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тріпл Сі», у зв'язку з чим позивач поніс витрати на суму 54512,92 грн. що підтверджується документами долученими до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов'язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Суд вважає доведеним наявність причинно-наслідкового зв'язку між порушенням зобов'язання відповідачем та завданням позивачеві збитків у розмірі 54512,92 грн., які понесені у зв'язку із зверненням позивача за юридичною допомогою до товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тріпл Сі».

Водночас вимоги позивача про стягнення з відповідача 6000,00 грн. збитків, понесених у зв'язку із зверненням за юридичною допомогою до товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер» задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Дані витрати (6000,00 грн.) позивач кваліфікував як збитки, пов'язані з розглядом даної справи.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Отже, зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не можуть входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків (постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Таким чином, заявлені позивачем 6000,00 грн. не є збитками, у зв'язку з чим вимоги про їх стягнення не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 46810,33 грн. упущеної вигоди, оскільки позивач не довів, що він міг б реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, у зв'язку з чим підстави для стягнення з відповідача 46810,33 грн. упущеної вигоди відсутні.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 79894,28 грн. збитків (25381,36+54512,92). У стягненні 55633,45 грн. збитків (6000,00+46810,33+2823,12) судом відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 04074, ідентифікаційний код ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» (проспект Павла Тичини, 1 літ. «В», м. Київ, 02152, код 35571472) 79894,28 грн. збитків, 1198,42 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення підписано 17.05.2016.

Суддя С. А. Ковтун