ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р.Справа № 922/6624/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Новікова Н.А.

судді: Шарко Л.В. , Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, 01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченко, 50-Г, ;

до товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма Закор М, ЛТД, 61052, м. Харків, пл. Привокзальна, 1, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство Українська залізниця, 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ;

про стягнення 7 241,94 грн.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 12 від 02.02.2016р);

відповідача ОСОБА_2 - керівник;

третя особа - не зявився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма Закор М, ЛТД про стягнення 7241,94 грн., з яких основний борг 4 639,48 грн., пеня 2 602,46 грн.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором оренди № 4732 від 15.12.2009 р. щодо своєчасної оплати орендного платежу за грудень 2015 р., а також щодо несвоєчасної сплати орендних платежів з квітня 2015р., внаслідок чого відповідачу нараховано пеню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.02.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ Укрзалізниця.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.02.2016 р. для розгляду справи №922/6624/15 призначено судову колегію. Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу судової колегії суддів від 29.02.20016р. склад суду сформовано наступним чином: головуючий суддя - Новікова Н.А., судді - Шарко Л.В., Лавренюк Т.А.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідач у відзиві на позов (вх. № 12024 від 12.04.2016 р.), а його повноважний представник в судовому засіданні проти позову заперечив, зокрема зазначивши, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву втратило статус і повноваження орендодавця відносно цього майна з грудня 2015р., оскільки з 21.10.2015 р. орендоване відповідачем майно передане до статутного капіталу ПАТ Укрзалізниця, а з 01.12.2015 р. ПАТ Укрзалізниця розпочало свою діяльність та набуло право власності на орендоване відповідачем майно, тому згідно ст. 770 ЦК України з 01.12.2016 р. права орендодавця перейшли до ПАТ Укрзалізниця на підставі додаткового договору до договору оренди нерухомого майна № 4732 від 15.12.2009 р., укладеного між ПАТ Укрзалізниця та ТОВ Комерційна фірма Закор.М ЛТД 1 грудня 2015 року, а відповідно і зобовязання щодо сплати орендної плати за грудень 2015 року відповідач має перед ПАТ Укрзалізниця, при цьому на час розгляду даної справи заборгованість по орендній платі за грудень 2015 року сплачена, долучивши письмові докази в підтвердження зазначених пояснень. Щодо нарахування пені, то позов вважає підставним в частині стягнення пені в розмірі 1489,15грн., зазначивши, що позивачем здійснено нарахування пені з порушенням вимог ст. 232 ГК України щодо 6-ти місячного періоду нарахування штрафних санкцій, а також заперечив проти нарахування пені за несплату орендної плати за грудень 2015 року з підстав зазначених у відзиві (позивач не є орендодавцем з грудня 2015р.). Разом з тим, відповідач у відзиві на позов звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у звязку з тяжким фінансовим станом відповідача та погашенням заборгованості перед позивачем станом на день розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, витребуваних ухвалою господарського суду Харківської області про відкладення розгляду справи від 12.04.2016 р. пояснень не надала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення ухвали господарського суду Харківської області від 12.04.2016 р. третій особі 21.04.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2016 р. у звязку з неможливістю самостійно отримати необхідну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через несправність програмного забезпечення доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було зобовязано Департамент реєстрації Харківської міської ради надати суду інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зазначення осіб (фізичних або юридичних), яким належить на праві власності нерухоме майно частина площі (інвентарний № 024001) на Приміському вокзалі, біля 1-ї колони будівлі вокзалу площею 28,00 кв. м., яке розміщене за адресою: м. Київ, площа Привокзальна, 1 та попереджено, що судові рішення (до яких відносяться і ухвали суду) ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України, невиконання яких має наслідком юридичну відповідальність, встановлену законом. Однак, станом на день розгляду справи, Департамент реєстрації Харківської міської ради не виконав зазначені вимоги ухвали господарського суду та не надав інформаційну відповідну інформаційну довідку.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобовязань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обовязковим для виконання кожної із сторін.

Як слідує з матеріалів справи, 15.12.2009 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційною фірмою "Закор М, ЛТД" (орендар) було укладено Договір оренди № 4732 (далі-Договір), згідно п. 1.1. якого (викладеного з урахуванням укладених в подальшому додаткових угод) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частина площі (інвентарний №024001) (далі майно) площею 28,0 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, на Приміському вокзалі біля 1-ї колони будівлі вокзалу, що перебуває на балансі відокремленого підрозділу Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця Центр регіональних перевезень пасажирів, ідентифікаційний (надалі Балансоутримувач), вартість якого визначене згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2014 р. і становить 674160,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 10.1 Договору, даний Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 15.12.2009 р. до 15.12.2010 р. включно.

В подальшому дія Договору оренди подовжувалася сторонами шляхом укладення до нього відповідних Додаткових угод. Зокрема, Додатковою угодою № 4732/05 від 22.01.2015 р., Договір було подовжено сторонами до 15.12.2015 р. включно.

Згідно п. 3.1. Договору, орендна плата визначається на підставі ОСОБА_2 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди листопад 2014 р. 4 494,40 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди грудень 2014 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2014 р. (згідно Додадткового договору № 4732/06 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4732 від 15.12.2009 р.).

Пунктом 3.6 сторони передбачили, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 5.3 договору, орендар зобовязався своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв визначене в Договорі нерухоме майно, про що було складено акт прийому-передачі орендованого майна за адресою: м. Київ, площа Привокзальна, 1 від 15.12.2009 р., який підписаний та скріплений печатками сторін.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі відповідно до умов Договору за грудень 2015 р. у розмірі 4639,48 грн. та 2 602,46 грн. пені за період з 19.07.2015 р. по 16.01.2016 р. за прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань щодо сплати орендної плати відповідно до умов Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ЗУ Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування №4442 від 23.02.2016 р. (далі-Закон), а також постанови КМУ від 25.06.2014 р. №200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця утворено ПАТ Укрзалізниця. Засновником ПАТ Укрзалізниця є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Згідно з п.1,2 Постанови Кабінет Міністрів України №200 від 25.06.2014 р. на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 було утворено ПАТ "Українська залізниця", статутний капітал якого сформовано шляхом внесення до нього, зокрема, майна підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу. З наявного в матеріалах справи Передавального акту Державного територіального-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця від 31.07.2015 р., затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 р. підтверджується вартість і склад активів та зобовязань державного територіального-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця, правонаступництво щодо яких після його реорганізації шляхом злиття перейшло до ПАТ Українська залізниця.

Разом з тим, як вбачається із Зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця, що вноситься до статутного капіталу ПАТ Укрзалізниця, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 р., Привокзальна площа, яка розташована за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1 була включена до статутного капіталу ПАТ Укрзалізниця.

Таким чином, орендоване відповідачем відповідно до умов Договору нерухоме майно, а саме: частина площі (інвентарний №024001) площею 28,0 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, на Приміському вокзалі біля 1-ї колони будівлі вокзалу було включено до статутного капіталу ПАТ Укрзалізниця.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, запис в даному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи ПАТ "Українська залізниця" вчинено 21.10.2015 р.

Згідно з ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 85 ГК України, ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 зазначеного Закону переоформлення правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації товариства.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу товариства, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу товариства. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, ПАТ Укрзалізниця відповідно до ст. 85 ГК України та ст.115 ЦК України з 21.10.2015 р. набуло право власності на нерухоме майно згідно спірного Договору оренди, а саме: частина площі (інвентарний №024001) площею 28,0 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, на Приміському вокзалі біля 1-ї колони будівлі вокзалу.

Як слідує з матеріалів справи, листом № НАБ-4/1329 від 21.10.2015 р. Державне територіальне-галузеве обєднання Південно-Західна залізниця звернулося до відповідача, в якому повідомило, що відповідно до постанови КМУ України від 25.06.2014 р. № 200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця 21.10.2015 р. зареєстровано ПАТ Українська залізниця, у звязку з чим останньому необхідно звернутися до ПАТ Українська залізниця з метою переукладення договору оренди від 15.12.2009 р. № 4732.

Водночас, 01.12.2015 р. між ПАТ Українська залізниця в особі філії Південно-Західної залізниці та товариством з обмежено відповідальністю Комерційною фірмою Закор М, ЛТД у звязку з утворенням ПАТ Укрзалізниця відповідно до ЗУ Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування від 23.02.2012 р. №4442-VI, постанови КМУ Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця від 25.0.2014 р. № 200 та керуючись ст. 15 ЗУ Про оренду державного та комунального майна було укладено додатковий договір до договору оренди від 15.12.2009 р. № 4732.

Пунктом 1 додаткового договору сторони встановили, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 15.12.2009 р. № 4732 є ПАТ Укрзалізниця.

Пунктом 3 додаткового договору сторони погодили викласти пункт 3.1 розділу 3 Договору викласти в наступній редакції: Орендна плата, визначена на підставі ОСОБА_2 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 р. № 786, за базовий місяць розрахунку-листопад 2015 р. становить 6588,16 грн. без ПДВ.

Орендна плата за перший місяць оренди грудень 2015 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 4 додаткового договору сторони виклали пункт 3.6 Договору в наступній редакції: Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця. Одержувач коштів Виробничий підрозділ центр регіональних перевезень пасажирів регіональної філії Південно-Західна залізниця ПАТ Українська залізниця.

Пунктом 5 додаткового договору сторони виклали пункт 10.1 Договору в наступній редакції: Цей договір діє з 01.12.2015 р. по 31.03.2016 р. включно.

Відповідно до п. 6 додаткового договору усі інші умови Договору, не порушені даним додатковим договором, залишаються без змін.

Згідно п. 7 додаткового договору, він набирає чинності з дня його підписання сторонами та у відносинах щодо терміну дії та розрахунків діє з 01.12.2015 р.

На виконання умов вказаного додаткового договору Орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно частину площі на Приміському вокзалі біля 1-ї колони будівлі вокзалу, що знаходиться за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, площею 28,00 кв. м., про що було складеного акт приймання-передачі від 01.12.2015 р., який підписаний та скріплений печатками сторін.

Відповідно до ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця.

Відповідно до ст. 15 ЗУ Про оренду державного та комунального майна у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обовязки за договором оренди.

Суд, дослідивши вказаний додатковий договір до договору оренди від 15.12.2009 р. № 4732, розцінює його не як додаткову угоду, а як договір оренди укладений з новим власником орендованого майна.

Матеріалами справи, а саме випискою по рахунку від 15.02.2016 р. №36 підтверджується факт повної сплати відповідачем наявної у нього заборгованості з орендної плати за грудень 2015 р. перед ПАТ Українська залізниця відповідно до умов договору оренди від 01.12.2015 р.

Наведені вище обставини свідчать, що починаючи з грудня 2015 р. позивач вже не був орендодавцем нерухомого майна, передбаченого Договором.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі у розмірі 4 639,48 грн. за грудень 2015 р. відповідно до умов договору оренди № 4732 від 15.12.2009 р. є безпідставними, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 602,46 грн. за прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань щодо сплати орендної плати за період з 19.07.2015 р. по 16.01.2016 р. відповідно до умов договору оренди № 4732 від 15.12.2009 р.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України.

Згідно статей 18,19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, відповідач здійснював сплату орендної плати несвоєчасно та не в повному обсязі у відповідності до умов договору оренди №4732 від 15.12.2009 р.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.7 Договору сторони передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні і відповідно до чинного законодавства України з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, уключаючи день оплати.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, остання здійснена за період з 19.07.2015 р. по 16.01.2016 р., починаючи з суми боргу в розмірі 10 351,74 грн., яка складається наростаючим підсумком із заборгованості по орендній платі за травень 2015 р. у розмірі 4 541,41 грн., за червень 2015 р. у розмірі 4 559,58 грн. та за квітень 2015 р. у розмірі 1 250,75 грн. Даний розрахунок в частині нарахування пені за період з 19.07.2015 р. по 28.12.2015 р. у розмірі 2 568,98 грн. здійснений з врахуванням послідуючих проплат, які проводились відповідачем протягом серпня 2015 р. по грудень 2015 р., а отже з дотриманням вимог статті 232 ГК України, (період нарахування пені за прострочення сплати орендної плати за квітень 2015р. є правильним з 11.05.2015 по 11.11.2015р., однак борг погашено в серпні 2015р., а отже нарахування за прострочення боргу за квітень 2015р. відповідає ст. 232 ГК України; так само по решті боргу з орендної плати), пункту 3.7 Договору, а тому відповідає матеріалам справи, вірно нарахований, а відтак позов в частині стягнення 2568,98грн. підлягає задоволенню.

Що стосується заявленої позивачем до стягнення пені за грудень 2015 р. у розмірі 33,46 грн., то суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині, оскільки, як встановлено судом, з грудня 2015 р. право власності на обєкт оренди належить іншому орендодавцю, з яким відповідачем укладено договір оренди і якому відповідач сплатив орендну плату за грудень 2015 р., що свідчить про відсутність у позивача підстав нараховувати пеню на суму орендної плати за грудень 2015 р.

Суд зазначає, що здійснивши арифметичний перерахунок заявленого позову в частині пені (а.с. 49), встановив, що розмір пені складає не 2602,46грн., як зазначено позивачем, а 2602,44грн., тобто на 2 копійки менше, тому позов в частині 0,02грн. є необґрунтованим і недоведеним, а тому задоволенню не підлягає.

Розглянувши заявлене у відзиві на позов клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пунктом 3.17.4 Постанови Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватися виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормами права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу. пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 ГК України.

Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги те, що відповідачем в порядку статей 33, 34 ГПК України не надано суду жодних доказів в обґрунтування тяжкого фінансового стану, а відтак не доведено обставин, на які останній посилається як на підставу заявленого клопотання, які б свідчили про наявність винятковості випадку для зменшення розміру штрафних санкцій в порядку ст. 83 ГПК України, тому суд розцінює дані твердження відповідача як такі, що ґрунтуються на припущеннях, і вважає заявлене клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій необґрунтованим та відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 432,07 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма Закор М, ЛТД (61052, м. Харків, пл. Привокзальна, 1, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченко, 50-Г, ) пеню у розмірі 2 568,98 та 432,07 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення 4 639,48 грн. основної заборгованості та 33,48 грн. пені в позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 05.05.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5