РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 Справа № 910/4186/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" (далі - Підприємство) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Підприємець) про стягнення 5 390,89 грн.,

За участі представників:

позивача: Кабзюк Н.А., за довіреністю від 1 лютого 2016 року № 01-241,

відповідача: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України 23 жовтня 1998 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Підприємство звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що Підприємець здійснив підключення до централізованого опалення будинку та споживав теплову енергію протягом опалювального періоду з 12 жовтня 2015 року до 31 грудня 2015 року без укладеного з позивачем договору. Оскільки відповідач у позасудовому порядку ухиляється від сплати вартості спожитої теплової енергії в розмірі 5 390,89 грн., Підприємство, посилаючись на статті 218, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та 193 Господарського кодексу України (ГК України), просило стягнути зі Підприємця вказану суму боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 березня 2016 року порушено провадження у справі № 910/4186/16 та призначено її розгляд на 31 березня 2016 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 31 березня 2016 року відклав розгляд справи на 14 квітня 2016 року, про що виніс відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 14 квітня 2016 року продовжено строк розгляду даного спору на п'ятнадцять днів за клопотанням відповідача. У судовому засіданні оголошено перерву до 12 травня 2016 року.

У судовому засіданні 12 травня 2016 року судом оголошено перерву до 19 травня 2016 року.

Під час судового засідання 19 травня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові, та додаткових письмових поясненнях, поданих до суду 7 квітня 2016 року та 19 травня 2016 року.

Відповідач письмового відзиву до суду не надав, проте в судових засіданнях проти позову заперечував, посилаючись на те, що площа його приміщень, яка опалювалась позивачем, складає 23 м2, а не 86,29 м2, як було розраховано останнім.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) здійснює її розгляд за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2015 року працівником Підприємства - майстром дільниці № 4 ОСОБА_2., було виявлено підключення нежитлового приміщення, що розташоване в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2, до централізованого опалення, що підтверджується актом-обстеження, копія якого наявна в матеріалах справи. Власником спірного приміщення, відповідно до договору купівлі-продажу від 29 червня 2005 року є ОСОБА_1, який здійснює свою господарську діяльність як фізична особа-підприємець у вказаному приміщенні.

19 листопада 2015 року Підприємцю було направлено лист про необхідність укладення договору про надання послуг з централізованого опалення, який залишений відповідачем без відповіді.

27 листопада 2015 року комісією позивача було складено акт про виявлення факту наявності батарей, які подають тепло до спірного приміщення, відсутності ознак відключення на теплотрасі, а також відсутність індивідуального опалення. Копія вказаного акту також наявна в матеріалах справи.

З метою перевірки на альтернативний спосіб опалення в спірних приміщеннях, позивач звернувся до ПАТ «Київоблгаз», ПАТ «Київобленерго» та заступника міського голови щодо надання інформації на предмет наявності у вищезгаданих приміщеннях опалювальних засобів та наявності дозволу на відключення нежитлового приміщення за адресою: місто Бровари, вулиця Шевченка, будинок 6, від централізованого опалення. У відповідях на вказані запити значиться, що інформація про наявність будь-яких опалювальних засобів відсутня, дозвіл не надавався.

3 грудня 2015 року комісією, до складу якої входили представники Підприємства, управління житлово-комунального господарства Броварської міської ради, балансоутримувача будинку - КП «ЖЕК-4» та представника від житлового будинку № 6 по вулиці Шевченка у місті Бровари, було встановлено, що частина нежитлового приміщення площею 86,29 м2, яка знаходиться на першому поверсі цього будинку та належить на праві приватної власності Підприємцю, опалюється від системи централізованого опалення будинку, що свідчить про користування послугами централізованого опалення відповідачем.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що Підприємець почав користуватись послугами з теплопостачання з початку опалювального сезону, який у місті Бровари, відповідно до розпорядження виконавчого комітету Броварської міської ради, розпочався з 12 жовтня 2015 року, а приєднання до централізованого опалення після запуску системи технічно неможливе без відома Підприємства.

Таким чином, за період з 12 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року за послуги з централізованого опалення Споживачу було надано послуг всього на 5 390,89 грн. Вказаний розрахунок вартості спожитих послуг здійснений позивачем на підставі тарифів, затверджених постановами НКРП від 31 квітня 2015 року № 1411 та від 29 жовтня 2015 року № 2690.

З огляду на викладене, 12 січня 2016 року відповідачу було направлено Договір № 271 від 6 січня 2016 року про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, рахунок за теплову енергію на суму 5 390,89 грн., акт про надання послуг та розрахунок вартості наданих послуг з теплової енергії за період з 12 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року з проханням підписати договір та акт і по одному примірнику повернути на адресу Підприємства. Вказане звернення з боку відповідача залишено без реагування.

2 лютого 2016 року Підприємцю було направлено вимогу про необхідність сплатити наявну суму заборгованості в розмірі 5 390,89 грн., за фактично надані послуги з централізованого опалення, яка залишена відповідачем без виконання, що зумовило звернення Підприємства з даним позовом до суду.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 вказаного Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуги в повному обсязі, якщо він фактично користується ними.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з централізованого опалення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25 листопада 2014 року № 3-184гс14 та у розумінні положень статті 111-28 ГПК України є обов'язковою для застосування.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією з сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами письмовий правочин про надання послуг з централізованого опалення відсутній. Натомість, фактично спожиті послуги центрального опалення у період з 12 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року, підтверджені наявними у матеріалах справи доказами і підлягають відшкодуванню.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач посилався на те, що площа його приміщення, яка опалювалася в спірний період за рахунок системи централізованого опалення позивача, є значно меншою ніж було встановлено актами останнього. Водночас, Підприємцем не було надано жодного доказу на підтвердження даного факту, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність такого твердження відповідача.

Враховуючи те, що позовні вимоги Підприємства про стягнення боргу за фактично спожиті послуги центрального опалення за період з 12 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року у сумі 5 390,89 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, розрахунком позивача, не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02125, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" (07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Грушевського, будинок 3 А, ідентифікаційний код 13711949) 5 390 (п'ять тисяч триста дев'яносто) грн. 89 коп. заборгованості, а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23 травня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко