КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"25" травня 2016 р. Справа №910/22040/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Докієн Д.Б. - представник;

від відповідача: Алейніков О.О.- представник

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 13.01.2016р.

у справі № 910/22040/15 (суддя М.О.Лиськов)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ЛЕКС ХОЛДИНГ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз"

про стягнення 5 192 223, 77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.01.2016 року у справі № 910/22040/15 позовні вимоги задоволено повністю. На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" підлягає стягненню на користь Приватного акціонерного товариства "Лекс Холдинг" заборгованість у розмірі 758 840 грн. 19 коп., штраф за порушення зобов'язання зі сплати обов'язкових платежів у розмірі 2 273 532 грн. 80 коп., штраф за порушення режиму роботи у розмірі 1 733 568 грн. 76 коп., судовий збір у розмірі - 73 080 грн. 00 коп., та 426 282 грн. 00 коп. - гарантійний платіж."

Не погодившись з прийнятим рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування місцевим господарським судом справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору.

Апелянт зазначає, що підписуючи у 2014 році договір оренди на новий строк, відповідач брав до уваги кілька суттєвих обставин, що впливають на діяльність торгівельної точки, а саме брався до уваги курс валют, який був закладений у проекті Державного Бюджету України на 2015 рік на рівні 12,9 грн. за один долар США та темпи його зростання за останні п'ять років, оскільки вартість і всіх Договірних платежів, і вартість товару та його доставляння, розмитнення товару напряму залежало від курсу долара США, середня вартість квадратного метру на ринку оренди подібних приміщень у м. Києві, споживацька спроможність населення у даному регіоні, яка аналізувалася на підставі здійснення діяльності магазину за останні два роки, вартість компенсації за споживання комунальних послуг, оскільки ТОВ «Трейдшуз» згідно з умовами Договору зобов'язано було компенсувати не тільки те, що споживав магазин, але й за місця загального користування Торгівельного Центру, у якому знаходилось Приміщення, вартість компенсації за здійснення Орендодавцем рекламних акцій (популяризацію), вартість супутніх послуг, необхідних для обслуговування магазину: охорона, Інтернет і т. і., а також податкові навантаження.

Апелянт зазначає, що позивач відмовився зменшити вартість орендної плати, але й не заперечував проти припинення Договору. ТОВ «Трейдшуз» відповідно до ст. 652 ЦК у зв'язку з істотної зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору оренди А40/К-1, надіслало позивачу повідомлення, у якому вказувало на те, що у зв'язку з важкою економічною, фінансовою та політичною кризою, яка сталася в наслідок обставин, які відповідач не мав змоги передбачити чи вплинути на них якимось чином, а саме воєнних дії у зоні АТО, вартість оренди приміщення на той момент є економічно не обґрунтованою та пропонувало зменшити її до такої, і в разі незгоди позивача, повідомляло про розірвання договору, як альтернативний варіант. ТОВ «Трейдшуз» у повідомленні просило забезпечити наявність представника позивача у день повернення приміщення з оренди. Не зважаючи на відсутність заперечень чи будь яких повідомлень з боку позивача на момент повернення приміщення з оренди представник позивача в зазначену дату не з'явився, про що було складено Акт фіксації відмови від прийому передачі (повернення) нежитлового приміщення та складений акт в односторонньому порядку, який було направлено позивачу разом із ключами від приміщення.

29 травня 2015 року позивачу було направлено телеграму, якою повторно ТОВ «Трейдшуз» наполягала забезпечити наявність представника в зазначений день для повернення приміщення, але в зазначений час представника позивача також не було. Враховуюче вищезазначене, а також те, що ніяких заперечень проти розірвання договору з боку позивача не було, договір з 18 травня 2015 року є таким, що припинив свою дії, а приміщення поверненим з моменту надіслання Акту прийому-передачі (повернення). Більш того, позивач у своїй позовній заяві прямо вказує на таке розірвання договору, аргументуючи свої претензії на стягнення Гарантійного платежу, вказує що підставою для утримання у себе Гарантії є дострокове розірвання договору, погоджуючись на розірвання договору згідно ч. 1 ст. 652 Цивільного Кодексу України, яка не передбачає будь-яких штрафних санкцій за розірвання договору з підстав, викладених у ній, тому досить незрозумілим є те, на підставі чого є його вимога про сплату договірних платежів за періоди, коли договір було на той момент розірвано, а саме за червень 2015 року, липень 2015 року та серпень 2015 року, а також за повний місяць травень 2015 року, незважаючи на те, що період оренди приміщення складав 18 днів травня.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що орендна плата за 18 днів травня 2015 року - останнього дня оренди, була сплачена в повному об'ємі і позивач не заперечує проти цього факту, а саме тому відповідач вважає, що твердження позивача про наявність заборгованості по сплаті договірних платежів є необґрунтованими, а вимоги по сплаті як договірних платежів, так і вимога про стягнення суми гарантійного платежу є безпідставними, оскільки на гарантійний платіж був утриманий позивачем, але судом першої інстанції все вищезазначене не було враховане. Згідно п.13.6 договору гарантійний платіж повинен бути поверненим після закінчення строку дії договору, тому підстав для стягнення гарантійного платежу у суду були відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2016 у справі № 910/22040/15 порушено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" на рішення Господарського суду м. Києва від 13.01.2016р. у справі № 910/22040/15, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

13.08.2014 між Приватним акціонерним товариством "Лекс Холдинг" (орендодавець) та ТОВ "Трейдшуз" (орендар) був укладений договір оренди №А40/К-1 (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування приміщення, яке знаходиться в будівлі торгово-розважального центру, розташованого за адресою: м. Київ., вул. Лугова, 12, а орендар зобов'язується прийняти, оплатити користування і повернути приміщення орендодавцю на умовах, визначених цим договором.

За змістом п. 2.3 Договору площа приміщення, яке передається в оренду, складає: 290,32 кв.м. - площа першого поверху, 160, 28 кв.м - площа другого поверху.

Згідно з п. 7.2 Договору орендодавець зобов'язується передати, а орендар - прийняти приміщення у користування 13.08.2014 р., що підтверджується шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення. Строк договору починає обчислюватися з дати підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення та закінчується 31.08.2015.

Пунктом 9.2 Договору визначено, що розмір орендної плати складає суму у гривнях, еквівалентну 20,00 дол. США за 1 кв.м на місяць, крім того податок на додану вартість у розмірі, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 9.3 Договору якщо інше не передбачене цим договором, орендна плата сплачується орендарем щомісячно, авансом, не пізніше 25 числа місяця, який передує оплачуваному.

Згідно з п. 10.4 Договору орендар зобов'язаний компенсувати орендодавцеві вартість використаних комунальних послуг та витрат на утримання електромереж, не пізніше 10 числа місяця, наступного за оплачуваним.

За змістом п. 11.1 Договору орендар зобов'язаний щомісячно авансом не пізніше 25 числа місяця, що передує оплачуваному місяцю, сплачувати орендодавцю вартість витрат на експлуатацію торгового центру та утримання площ загального користування торгового центру.

Пунктом 12.1 Договору сторонами передбачено, що орендар зобов'язаний щомісячно авансом не пізніше 25 числа місяця, який передує оплачуваному місяцю, сплачувати орендодавцю вартість витрат на просування та популяризацію торгового центру.

На виконання умов Договору позивач передав, а орендар прийняв у користування приміщення, що підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі приміщення по Договору від 13.08.2014 .

Додатковою угодою від 14.08.2014 р до Договору сторони погодилися, що незалежно від інших умов договору, щомісячний розмір орендної плати за період з 01.01.2015 по 31.08.2015 включно зменшується на 87 883,42 грн., в тому числі ПДВ 20%.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати та інших платежів у розмірі 758 840,19 грн.

Позивач зазначає, що в квітні 2015 року отримав копію листа відповідача №1340 від 17.02.2015 року (отриманий електронною поштою), в якому останній просив внести зміни в Договір стосовно розміру платежів, передбачених Договором, починаючи з 01.01.2015 року (тобто попередньою датою). У випадку незгоди з направленою пропозицією, Відповідач повідомляв про розірвання Договору на 61 календарний день з моменту отримання вказаного листа.

У відповідь на отриману копію листа відповідача №1340 від 17.02.2015 року позивач направив відповідачу лист від 08.04.2015 року за Вих.№006-ТРК-088 (копії листа, фіскального чека про направлення цінного листа на адресу відповідача та опису вкладення містяться в матеріалах справи - додатки 6, 7, 8 до супровідного листа позивача від 16.11.2015 року за Вих.№006-ТРК-425), в якому повідомив про те, що коливання курсу іноземної валюти не є підставою для зміни чи розірвання Договору.

Крім того, зверталась увага відповідача на те, що п.40.6. Договору, відповідач має право розірвати Договір лише за умови письмового повідомлення позивача не менш ніж за 180 (сто вісімдесят) календарних днів до дати розірвання. Тобто, посилання відповідача про розірвання Договору на 61 календарний день з моменту отримання повідомлення є таким, що не відповідає умовам Договору та законодавству України.

Позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що позивач не заперечував проти припинення дії Договору та те, що відповідач не отримував жодної відповіді чи заперечень з боку позивача не відповідає дійсності

Крім того, між позивачем та відповідачем на той час вже були укладені окремі додаткові угоди до Договору, якими зменшувався розмір орендної плати за Договором (додаткова угода від 14.08.2014 року, додаткова угода від 12.02.2015 року містяться в матеріалах справи - додатки 1, 2 до заперечень проти відзиву на позовну заяву від 30.11.2015 року за Вих. №006-ТРК-452). Позивач зазначає, що сторонами договору обговорювалась можливість внесення змін до Договору, пов'язаних із зменшенням розміру платежів, проте, неправомірні дії відповідача стали на заваді досягнення цих домовленостей.

Позивач щодо посилань відповідача про розірвання Договору в порядку статті 652 ЦК України зазначає, що відповідно до п.5.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» - «зміни економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком сторін договору, а тому ці обставини не можуть вважатися підставами для зміни або розірвання договору оренди (найму) або для невиконання зобов'язань за ним. Саме лише зростання курсу гривні до іноземних валют також не є підставою для зміни або розірвання договору оренди (найму), оскільки у сторін договору є можливість передбачити в момент його укладення можливі коливання курсу гривні до іноземних валют, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти України (гривні) та її девальвації. З урахуванням положень частини другої статті 652 ЦК України можливість розірвання договору оренди (найму) пов'язується не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті цієї статті ЦК України при істотній зміні обставин».

Тобто відповідач прогнозував коливання курсу, тобто передбачав можливу зміну обставин. Антитерористична операція на сході України, на момент укладення Договору, вже тривала і відповідач передбачав можливі наслідки для економіки країни, підписуючи Договір.

Виконання Договору не порушує майнових інтересів сторін, оскільки економічна криза, коливання курсу іноземної валюти позначається на обох сторонах Договору. Із суті Договору випливає, що ризик зміни обставин несе відповідач.

Також, відповідно до ст. 617 ЦК України не є підставою звільнення від відповідальності зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, будь-які підстави для дострокового розірвання Договору, окрім як передбачені п.40.6. Договору, у відповідача відсутні.

Проте, відповідач не скористався наданим йому п.40.6. Договору правом розірвати Договір за умови письмового повідомлення позивача не менш ніж за 180 (сто вісімдесят) календарних днів до дати розірвання, а наполягає на розірванні Договору на 61 календарний день з моменту отримання повідомлення відповідача від лютого місяця 2015 року (належних доказів направлення та вручення якого відповідач не надав), що є безумовним порушенням умов Договору та норм діючого законодавства.

Згідно п.9.5. Договору нарахування орендної плати починається з дня дати початку і закінчується в день підписання акту повернення приміщення відповідно до п. 41.2. ст. 41 цього Договору».

Пунктом 41.2. Договору передбачено повернення приміщення орендарем і його передача орендодавцеві здійснюється на підставі акту повернення приміщення, який підписується сторонами. Орендар зобов 'язаний повернути приміщення орендодавцеві в стані, який забезпечує можливість його подальшого використання в цілях, передбачених цим Договором».

Відповідно до п.41.6. Договору орендар зобов'язаний здійснювати оплату всіх платежів, передбачених цим Договором, до моменту підписання сторонами акту повернення приміщення». Однак, станом на момент подання цих заперечень проти відзиву до господарського суду, відповідач не повернув орендоване приміщення за актом повернення приміщення.

Керуючись умовами Договору та чинним законодавством, 26 серпня 2015 року на адресу відповідача був направлений лист позивача від 26.08.2015 року за Вих.№006-ТРК-284 копії листа та доказів його направлення на адресу відповідача містяться в матеріалах справи - додатки 18, 19, 20 до супровідного листа позивача від 16.11.2015 року за Вих.№006-ТРК-425), яким позивач повідомив відповідача про закінчення строку Договору 31.08.2015 року та пропонував відповідачу направити належним чином уповноваженого представника у зазначену дату для повернення орендованого приміщення та підписання відповідного акту повернення приміщення.

Відповідач у зазначену дату для повернення орендованого приміщення відповідно до умов Договору, не з'явився про що позивачем було складено акт від 31.08.2015 року про нез'явлення уповноважених представників ТОВ «ТРЕЙДШУЗ» для повернення приміщення за Договором (копія акту - додаток 21 до супровідного листа позивача від 16.11.2015 року за Вих. №006-ТРК-425), копія якого була направлена на адресу відповідача 11.09.2015 року разом з супровідним листом позивача від 11.09.2015 року за Вих.№006-ТРК-318.

Позивач вважає, що повернення Гарантійного платежу, відповідно до умов п.13.2., 13.6. Договору не є можливим до моменту виконання обов'язку відповідача щодо довнесення (поповнення) гарантійного платежу, передбаченого п.13.5. Договору.

Крім того, питання щодо повернення гарантійного платежу не може бути вирішене до моменту повернення відповідачем орендованого приміщення за актом прийому-передачі (повернення) та розгляду зустрічних вимог позивача.

Позивач зазначає, що оскільки правовідносини сторін за Договором не припинилися (відповідач не повернув орендоване приміщення за актом прийому-передачі (повернення) приміщення) та у з'язку із наявними вимогами позивача до відповідача про стягнення заборгованості, позовна вимога про стягнення з відповідача Гарантійного платежу була правомірно задоволена Господарським судом м. Києва.

Відповідач проти доводів позивача заперечує та зазначає, що позивач у позовній заяві вказує на те, що заборгованість за червень 2015 року складає 109582,88 грн., однак як вбачається з Акту звірки взаєморозрахунків (додається) за період з 03.09.2014 року - дати початку нарахувань по 31.08.2015 року - дата закінчення строку дії Договору оренди, на 25 травня 2015 року переплата з боку ТОВ «Трейдшуз» на користь ПАТ «Лекс Холдинг» складала 308 998,89 коп. - тобто суми достатньої для покриття орендної плати за червень повністю. Згідно рахунку-фактури № СФ-0004640 від 15 травня 2015 року оренда приміщення за червень складала 134563,38 коп. (308998,89 - 134563,38 = 174435,51 грн - залишок з урахуванням відрахувань за червень.)

Відповідач зазначає, що заборгованістю за липень 2015 року позивачем зазначена 139 857,04 грн., однак залишок коштів на червень місяць складав 174435,51 грн. - тобто суму достатню для покриття орендної плати і за липень 2015 року та частини орендної плати за серпень 2015 року - останнього місяця оренди, як стверджує позивач, не визнаючи факт розірвання Договору оренди у травні 2015 року. Крім того, остаточних грошей було достатньо і для покриття витрат на популяризацію та комунальних послуг, або на покриття експлуатаційних витрат.

Відповідач вважає, що позивач, надаючи свій розрахунок, завищив загальний розмір заборгованості з оплати обов'язкових платежів, який складає за підрахунком позивача 758840,19 грн., однак насправді заборгованість 449841,30 грн. Крім того, позивачем також нараховано штрафні санкції за нібито порушення строків сплати орендної плати за червень та липень 2015 року, значно завищуючи штрафні санкції.

На думку відповідача судом першої інстанції взагалі не було досліджено, яким чином була сформована сума заборгованості та коректності нарахування штрафних санкцій.

Відповідач зазначає, що судом першої інстанції був повністю проігнорований той факт, що сума штрафних санкцій, заявлена позивачем, не просто надмірно, а значно перевищують збитки. Сума штрафних санкцій у розмірі 4 433 383,58 грн., в той час як сума заборгованості, враховуючи вищезазначене складає лише 449 841,30 грн, тобто практично у десять разів більше (а позивачем заявлено 758840,19 грн. - сума штрафів перевищує практично у вісім раз).

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем як суду першої інстанції так і в апеляційному провадженні взагалі не було надано жодних доказів наявності якихось збитків, які б сталися в наслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань, а враховуючи те, що позивач кожен раз списував заборгованість з Гарантійного платежу, який потім поповнювався, а кошти самого Гарантійного платежу не могли бути використані на інші потреби. Тобто ці кошти просто знаходилися на розрахунковому рахунку позивача, то фінансових збитків він не поніс.

Більш того, обслуговування Торгівельного центру, а також сплата за комунальні послуги Торгівельного центру повністю здійснюється за рахунок орендарів, всі договірні платежі були прив'язані до курсу валют, тобто відповідач був застрахований таким чином від їх коливання, як показав досвід перемовин орендну платню позивач не зменшує, все свідчить про те, що він взагалі не зазнав будь яких збитків, а навіть свідчить про те, що сторони опинилися в нерівних умовах, що вже йшло в розріз з основними поняттями засад цивільного законодавства зазначених ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме ч. 6, а також ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України про те, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідач зазначає, що жодними своїми діями не завдав шкоди будь-яким іншим учасникам господарських відносин, що супроводжували належне виконання умов Договору, а навпаки створював умови для утримання прибутку таким учасникам: охоронні організації, постачальники маркетингових послуг, організації, що здійснюють обслуговування систем забезпечення задовільного функціонування Торговельного центру, комунальні служби, організації з надання телекомунікаційних послуг і т.д.

Під час розгляду справи представником відповідача було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що позивач у позовній заяві вказує на те, що заборгованість за червень 2015 року складає 109582,88 грн. Однак, як вбачається з Акту звірки взаєморозрахунків (додається) за період з 03.09.2014 року - дати початку нарахувань по 31.08.2015 року - дата закінчення строку дії Договору оренди, на 25 травня 2015 року переплата з боку ТОВ «Трейдшуз» на користь ПАТ «Лекс Холдинг» складала 308 998,89 коп. - тобто суми достатньої для покриття орендної плати за червень повністю. Згідно рахунку-фактури № СФ - 0004640 від 15 травня 2015 року оренда приміщення за червень складала 134563,38 коп. (308 998,89грн. - 134563,38грн. = 174435,51 грн. - залишок з урахуванням відрахувань за червень.)

Відповідач також зазначає, що позивачем нараховано заборгованість за липень 2015 року у розмірі 139 857, 04 грн., однак залишок коштів на червень місяць складав 174 435, 51 грн. тобто суму достатню для покриття орендної плати і за липень 2015 року та частини орендної плати за серпень 2015 року - останнього місяця оренди як стверджує позивач, не визнаючи факт розірвання Договору оренди у травні 2015 року. Крім того, остаточних грошей було достатньо і для покриття витрат на популяризацію та комунальних послуг, або на покриття експлуатаційних витрат.

Відповідач вважає, що позивач надаючи свій розрахунок завищив загальний розмір заборгованості з оплати обов'язкових платежів, який складає 449841,30 грн. а не 758840,19 грн. як зазначає позивач, також позивач нараховує штрафні санкції за ніби-то порушення строків сплати орендної плати за червень та липень 2015 року, значно завищуючи штрафні санкції.

Відповідач просить перерахувати суму боргу, з'ясувати з якого часу дійсно виник борг, що в свою чергу впливає на розрахунок штрафник санкцій. Крім того, всі договірні платежі було зафіксовано у валюті, а саме у доларах США. Як вбачається з матеріалів справи відповідач перерахував позивачу Гарантійний платіж в розмірі орендної плати, експлуатаційних витрат та витрат на популяризацію за два місяці строку Договору за курсом, що діяв на момент сплати і перерахування курсової різниці на момент заліку Гарантійного платежу в рахунок сплати договірних платежів позивачем зроблено не було, що суттєво вплинуло на кінцевий розрахунок за договором.

Представник позивача заперечував проти призначення судової експертизи та зазначив, що місцевий суд задовольняючи позов перевірив юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Як зазначено в листі № 01-8/2651 від 27.11.2006 Вищого господарського суду України "Про деякі питання призначення судових експертиз", судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть змінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить частина 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України сторонам було надано право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом.

За змістом пункту 5 постанови № 4 від 23.03.2012 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності.

Відповідно до частини 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України проведення судової експертизи має бути доручено державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Пунктом 1.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (із змінами та доповненнями) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145 встановлено, що експертизи та дослідження проводяться експертними установами, як правило, за зонами регіонального обслуговування. За наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в установі за зоною обслуговування, особа або орган, які призначають експертизу, зазначивши відповідні мотиви, можуть доручити її виконання експертам іншої установи.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін та заперечення позивача, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, виходячи з того, що при розгляді справи № 910/22040/15 виникла необхідність визначення розміру заборгованості належної до сплати враховуючи курсові коливання гривні по відношенню до долара США, розмір Гарантійного платежу на момент заліку його в рахунок договірних платежів, що потребує спеціальних бухгалтерських знань, з метою повного об'єктивного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення у даній справі судової економічної експертизи, проведення якої необхідно доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 41, 79, 86, 99 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Призначити у справі № 910/22040/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "ЛЕКС ХОЛДИНГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" про стягнення 5 192 223, 77 грн. судову економічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні запитання:

1. Який розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" перед Приватного акціонерного товариства "ЛЕКС ХОЛДИНГ" за договором оренди № А 40/Х-1 від 13.08.2014 року з Орендної плати ?

2. Який розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" перед Приватного акціонерного товариства "ЛЕКС ХОЛДИНГ" за договором оренди № А 40/Х-1 від 13.08.2014 року з експлуатаційних витрат?

3. Який розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" перед Приватного акціонерного товариства "ЛЕКС ХОЛДИНГ" за договором оренди № А 40/Х-1 від 13.08.2014 року з оплати витрат на популяризацію?

4. Який розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" перед Приватного акціонерного товариства "ЛЕКС ХОЛДИНГ" за договором оренди № А 40/Х-1 від 13.08.2014 року з оплати комунальних послуг?

5. Який розмір штрафу за порушення строків оплати обов'язкових платежів за договором оренди № А 40/Х-1 від 13.08.2014 року?

6. Який розмір штраф за порушення встановленого договором оренди № А 40/Х-1 від 13.08.2014 року режиму роботи ?

7. За яким курсом гривні до долара США повинна розраховуватись сума Гарантійного платежу на момент заліку її в рахунок договірних платежів та який розмір ?

Проведення експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Зобов'язати учасників судового процесу - на вимогу експерта надати останньому всі документи та матеріали, необхідні для проведення експертизи, забезпечувати доступ експертів до об'єктів обстеження.

В розпорядження експертизи надати матеріали справи № 910/22040/15.

Витрати по проведенню експертизи покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдшуз" з наступним віднесенням витрат на винну сторону відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України та одночасно попередити про те, що у випадку не оплати зазначених витрат, справа буде повернута до Київського апеляційного господарського суду і розглянута за наявними у справі матеріалами.

У зв'язку з призначенням судової економічної експертизи, зупинити апеляційне провадження у справі № 910/22040/15 до отримання висновку експерта.

Ухвалу надіслати сторонам по справі та Київському науково - дослідному інституту судових експертиз.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Р.В. Федорчук

Ю.Б. Михальська