РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Справа № 924/1882/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Ізяславського районного споживчого товариства на рішення господарського суду Хмельницької області від 26.01.16 р. у справі № 924/1882/15

за позовом Ізяславського районного споживчого товариства м. Ізяслав, Хмельницької області

до ОСОБА_3 сільської ради с. Щурівці, Ізяславського району, Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Ізяславського міського споживчого товариства м. Ізяслав

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області, м. Ізяслав

про визнання права власності

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.01.16 р. у справі №924/1882/15 (суддя Гладій С.В.) відмовлено у позові Ізяславського районного споживчого товариства до ОСОБА_3 сільської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Ізяславського міського споживчого товариства м. Ізяслав за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області про визнання права власності.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.01.2016 р. у справі №924/1882/15, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 26.01.2016 р. по справі №924/1882/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі Ізяславське районне споживче товариство посилається на ту обставину, що господарський суд Хмельницької області порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що у відповідності до рішення Зборів уповноважених, оформленого у вигляді Протоколу від 16.07.1998 року, прийнято рішення про реформування системи споживчої кооперації Ізяславського району, шляхом створення Ізяславського районного споживчого товариства. Цим же рішенням було вирішено передати новоствореному Ізяславському районному споживчому товариству майно, визначене в рішенням дільничних зборів, згідно додатку.

На виконання протокольного рішення, 23.07.1998 року було проведено передачу основних засобів позивачу, з оформленням відповідного акту та реєстру таких засобів на загальну суму 2,87 млн. грн., в тому числі і магазину в с. Щурівці, залишковою балансовою вартістю 22,2 тис. грн.

Фактично з дня введення в експлуатацію, тобто з 1969 року даний магазин перебував у володінні та користуванні кооперативних підприємств, організацій Ізяславського району, що підтверджено наявними договорами оренди, які є в справі та виділенням земельної ділянки під будівлею магазину в с. Щурівці для його обслуговування, яка перебувала в постійному землекористуванні Клубівського цукрорабкоопу Ізяславського РСС, що підтверджено Державним актом серії I-ХМ №00241, виданим ОСОБА_3 сільською радою на підставі їх відповідною рішення.

Відтак, скаржник вважає, що в даному випадку між колгоспом «Правда» с.Щурівці та позивачем була укладена угода про придбання приміщення магазину по вул. Центральній, 30/1 в с. Щурівці, оскільки будівництво фінансувалось позивачем, що підтверджує факт користування позивачем цим магазином протягом 47 років і тому підстави для визнання такої угоди недійсною, виходячи з чинного на той час законодавства (1969 рік), відсутні.

При прийнятті рішення, дані вище вказані пояснення, судом першої інстанції не були взяті до уваги.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 р. апеляційну скаргу Ізяславського районного споживчого товариства прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

12.04.2016 р. Ізяславське міське споживче товариство надало Рівненському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В судовому засіданні представник Ізяславського районного споживчого товариства ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 26.01.16 р. у справі №924/1882/15 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

Представник ОСОБА_2 підтримав правову позицію представника позивача, та надав пояснення щодо обставин справи.

У судове засідання представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення наявні в матеріалах справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Щурівської сільської ради, закріплено за Клубівським цукроробкоопом земельну ділянку загальною площею 0,2353 га, з них під будівлями 0,0536 га, під дворами і підїздами 0,1817 га.

Виготовлено державний акт на право постійного користування землею серії І-ХМ №002417.

Згідно постанови правління Ізяславської райспоживспілки №76 від 30 травня 1997 року Про укрупнення міського споживчого товариства та ліквідації Клубівського цукрорабкоопу та Білогородського споживчого товариства укрупнено Ізяславське міське споживче товариство за рахунок ліквідації Білогородського та Клубівського споживчих товариств, передано всі магазини в підпорядкування міського споживчого товариства (п. 1 Рішення).

У відповідності до рішення Зборів уповноважених, оформленого у вигляді Протоколу від 16.07.1998 року, прийнято рішення про реформування системи споживчої кооперації Ізяславського району, шляхом створення Ізяславського районного споживчого товариства.

Відповідно до протокольного рішення, 23.07.1998 року було проведено передачу основних засобів позивачу, з оформленням відповідного акту та реєстру, таких засобів на загальну суму 2,87 млн. грн., в тому числі і магазину в с. Щурівці, залишковою балансовою вартістю 22,2 тис. грн.

28 грудня 2002 року IV сесією XXIV скликання ОСОБА_3 сільської ради Ізяславського району, прийнято рішення №4, згідно якого визнано право колективної власності Ізяславського споживчого товариства на будівлі магазинів, що знаходяться в селах Щурівці, Щурівники, Підлісці. (п. 1 Рішення).

У відповідності до технічного паспорта, виготовлено на замовлення позивача КП „Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації (інв. справа № 214) на громадський будинок магазин № 30/1, вул.. Центральна, село Щурівці, загальна площа даного магазину становить 192, 5 кв. м., з яких торговий зал № 1 - 46,2 кв. м., торговий зал № 2 - 96,1 кв. м. та допоміжні приміщення - 50,2 кв. м. та підвальне приміщення, площею 75,0 кв. м.

18 вересня 2015 року, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень №24534559, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення, магазин, що розташований за адресою Хмельницька область, Ізяславський район, с. Щурівці, вул. Центральна, 30/1 за Ізяславським споживчим товариством, податковий номер 30003990 з підстав відсутності правовстановлюючого документа, що передбачений п. 1, ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджує право власності заявника на майно, яке хоче зареєструвати на підставі поданої заяви про державну реєстрацію права власності на магазин, що знаходиться за адресою с. Щурівці, вул.. Центральна, 30/1, Ізяславського району, Хмельницької області.

У звязку з даною відмовою, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за Ізяславським районним споживчим товариством право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення магазину загальною площею 192,5 кв. м., який розташований за адресою Хмельницька область, Ізяславський район, с. Щурівці, вул. Центральна, 30/1.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, позивач посилається на те, що рішенням державного реєстратора відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності в звязку з відсутністю в заявника правовстановлюючого документа на обєкт нерухомості.

Частинами 1 та 4 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відносини, повязані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, відповідно до ст. 1 якого, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011р., державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно п. п. 1, 3 Положення про Державну Реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України № 401/2011 від 06.04.2011р., Державна реєстраційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади, який здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи Головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру (п. 7 Положення про Державну реєстраційну службу України).

Пунктом 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органу державної реєстрації прав, нотаріусу заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлюється Мінюстом України.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком (п. п. 26, 27, 29 вказаного Порядку).

Отже, чинним законодавством саме на Державну реєстраційну службу України та її структурні підрозділи покладено обов'язок здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно виключно при наявності необхідних для оформлення права власності документів.

Як вбачається з рішення №24534559 від 18.09.2015р., відмова державного реєстратора в оформленні права власності за позивачем на спірне приміщення мотивована виключно тією обставиною, що подані для проведення державної реєстрації документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема, відсутній правовстановлюючий документ, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджує право власності заявника на майно, яке хоче зареєструвати на підставі поданої заяви про державну реєстрацію права власності на магазин, що знаходиться за адресою с. Щурівці, вул. Центральна, 30/1, Ізяславського району, Хмельницької області.

Тобто, Реєстраційна служба відмовила в державній реєстрації права власності на нерухоме майно з тих підстав, що документи подані заявником на підтвердження права власності є недостатніми.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2, 5-6 ст. 24 Закону не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Отже, особа, з приводу звернення якої прийнято рішення про відмову у реєстрації прав на нерухоме майно, може, або усунути недоліки і повторно звернутись до державного реєстратора, або оскаржити відмову державного реєстратора у встановленому законом порядку. Однак, жодних з перелічених дій по усуненню недоліків чи встановлення правомірності прийняття реєструючим органом рішення №24534559 від 18.09.2015р. позивачем зроблено не було.

Державна реєстраційна служба Ізяславського районного управління юстиції є реєструючим органом, а тому не може оспорювати права власності чи вчиняти інші дії, що в розумінні ст. 317 ЦК України свідчить про невизнання права власності позивача на спірне майно.

Аналізуючи правову конструкцію заявленого позову, апеляційний суд погоджується з посиланнями суду першої інстанції на положення ст.392 ЦК України, які вимагають від позивача обгрунтованих посилань на обставини оспорювання та/або порушення відповідачем ОСОБА_3 сільською радою його права власності.

Для встановлення обставин наявності або відсутності у позивача права власності на нерухоме майно, а також наявності спору щодо цього майна, судом повинні бути ураховані положення статей 328, 331, 392 ЦК України.

Зокрема, стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на річ, яка виготовлена (створена) особою, згідно положень частини 1 статті 331 ЦК України, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, для вирішення питання про право власності на об'єкт нерухомого майна позивач мав довести, що майно було набуте ним на законних підставах або створене ним, і ці обставини оспорюються (не визнаються) іншою особою відповідачем. Натомість, як вбачається з довідки, наданої відповідачем за № 465 від 04.05.16р., ОСОБА_3 сільська рада не заперечує тої обставини, що нежитлове приміщення магазину загальною площею 192,5 кв. м., розташоване за адресою: с. Щурівці, Ізяславського району, Хмельницької області, вул. Центральна, 30/1, не належить до комунальної власності ОСОБА_3 сільської ради та не перебуває на її балансі.

Що стосується інших доказів, які позивач надав на підтвердження посилань, здійснених у позовній заяві, зокрема і наданих апеляційному суду, слід зазначити, що на підставі цих доказів неможливо встановити обставини виникнення (створення) цього обєкта нерухомості, або переходу права власності до Ізяславського районного споживчого товариства на підставах, не заборонених законом. Надані позивачем докази лише засвідчують, що магазин у с.Щурівці за адресою вул. Центральна, 30/1 дійсно використовувався організаціями споживчої кооперації Ізяславського району для власної статутної діяльності з господарською метою. Проте, не подано жодних доказів, на підставі яких суд міг би встановити належність цього обєкта на праві власності саме районному споживчому товариству.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Виходячи із змісту ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного субєктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Оскільки, позивачем не доведено набуття права власності на окремо визначене майно, що є предметом спору, а також належними та допустимими доказами, в розумінні вимог статей 33, 34 ГПК України, та не доведено оспорювання відповідачем його права власності, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо відмови з задоволенні позовних вимог таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Відтак з урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Ізяславського районного споживчого товариства суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізяславського районного споживчого товариства на рішення господарського суду Хмельницької області від 26.01.16 р. у справі № 924/1882/15 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Справу №924/1882/15 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.