ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016 року Справа № 904/6888/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідача),

суддів: Сизько І.А., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання Однорог О.В.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №2-36/3240 від 21.12.2015р., представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 11.01.2016р., представник;

представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Корпорація Агро-Союз, м. Івано-Франківськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015р. у справі №904/6888/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Корпорація Агро-Союз,

м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

Корпорація Агро-Союз, м. Івано-Франківськ

До Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк м. Київ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз, м. Львів

про визнання недійсним договору поруки

В С Т А Н О В И В :

Справа слухається із застосуванням засобів технічного запису судового процесу. Запис здійснюється на диск CD-R серійний номер А608271154Е23.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2015р. у справі №904/6888/15 (суддя Татарчук В.О.) первісний позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Корпорація Агро-Союз на користь Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк 35 728 900 грн - заборгованість за кредитом, 4 108 823,50 грн - заборгованість за відсотками, 22 112 649,68 грн - неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, 997 083,98 грн - неустойки за несвоєчасне повернення відсотків, 15 399 155,90 грн - інфляційних втрат за кредитом, 639218,53 грн - інфляційних втрат за відсотками, 1 480 622,13 доларів США - заборгованості за кредитом, 90143,88 доларів США - заборгованості за відсотками, 73 080 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено з огляду на відсутність правових підстав для його задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Корпорація Агро-Союз звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити ПАТ Укрсоцбанк у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не був встановлений дійсний розмір заборгованості Відповідача перед банком, пеня та інфляційні втрати стягнуті за період, коли заборгованість ще не виникла. Зауважив, що нарахування індексу інфляції на прострочені до сплати проценти в силу вказівок Верховного суду України є неправомірними.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.10.2015р., колегією суддів у складі головуючого судді Бахмат Р.М. (доповідач), суддів Євстигнеєва О.С., Кощеєва І.М. апеляційну скаргу було прийнято до розгляду.

Під час розгляду апеляційної скарги судом було вирішено зупинити провадження у справі до вирішення Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом пов`язаної справи №804/15237/15, про що винесено ухвалу від 08.12.2015р.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, апелянт звернувся із касаційною скаргою до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2016р. касаційна скарга ТОВ "Корпорація "Агро-Союз" була задоволена. Ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду України від 08.12.2015р. у справі №904/6888/15 скасована.

02.03.2016р. справа повернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_3 від 02.03.2016р. у зв`язку із припиненням повноважень судді - доповідача Бахмат Р.М. у справі був призначений повторний автоматичний розподіл, за результатами якого справа передана до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Пруднікова В.В., Орєшкіної Е.В.

22.03.2016р. у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Пруднікова В.В. по справі здійснений автоматичний перерозподіл, за результатами якого визначено для розгляду колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Сизько І.А.

22.04.2016р. апелянтом були надані додаткові письмові пояснення, в яких зауважено на вирішення спору у позасудовому порядку шляхом передання у власність банку предмету іпотеки, який забезпечував зобов`язання за кредитним договором. Вважає зобов`язання позичальника за кредитним договором виконаними на підставі ст. 599 Цивільного кодексу України, та в зв`язку з припиненням основного зобов`язання, на підставі ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" вважає припиненим і забезпечувальне зобов`язання. Зазначив, що про реєстрацію за банком права власності на предмет іпотеки, яке відбулося 18.09.2015р., дізнався 01.10.2015р. - після винесення судом рішення у справі. Про вказані обставини Позивач не повідомив суд та рішення у справі було прийнято без врахування істотних доказів, які існували на час розгляду справи, проте не були відомі Відповідачу, та впливають на результат його розгляду.

В додаткових поясненнях від 25.04.2016р. зазначив, що ухвалою господарського суду Львівської області від 01.03.2016р. у справі №914/3406/15 про банкрутство ТОВ "Виробниче підприємство "Агро-Союз", яка набрала законної сили, встановлено, що зобов`язання позичальника за кредитним договором є припиненими у зв`язку із зверненням стягнення на всі предмети іпотеки.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання Відповідача перед Позивачем за кредитним договором не припинились. Вказує, що майно, зареєстроване за Позивачем, не покривало у повному обсязі заборгованості за кредитним договором; а сама реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна за Позивачем на підставі рішень Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 21.09.2015р. та від 23.09.2015р. була скасована постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2015р. у справі № 804/15237/15, що залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016р. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У доповненнях до заперечень на апеляційну скаргу, наданих до суду 13.05.2016р., позивач послався на правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №201/12347/15-ц та Верховного суду України, що викладена у постанові від 03.02.2016р. (справа №6-1080цс15). Вважає, що єдиною підставою для припинення спірного зобов`язання є задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням та його припинення.

Третя особа явку повноважного представника в судові засідання не забезпечила, причин неявки не повідомила, не зважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 03.09.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство Агро-Союз як позичальником (надалі Третя особа) та ВАТ "УніКредит Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк (далі кредитор/Позивач) був укладений кредитний договір №126-СВ (надалі Договір).

За умовами п. 1.1 кредитного Договору Позивач відповідно до умов та на термін цього договору надає Третій особі револьверну кредитну лінію без зобов'язання надання (кредит) із загальною сумою кредиту 4400000 доларів США з можливістю отримувати в доларах США, євро та гривні та з терміном кредиту до 03 вересня 2011 року, з урахуванням обмежень, визначених у договорі, зокрема, але не обмежуючись, у пп. 3.2.(h) - 3.2(j) Договору.

Згідно з умовами п. 3.2 Договору Позивач надає Третій особі кошти однією або кількома сумами (частка або частки).

Додатковою угодою №11 від 09.12.2013р. до кредитного договору сторонами Договір був змінений та викладений з усіма додатками до нього у новій редакції. Відповідно до п. 1.1 Договору Позивач відповідно до умов Договору надає Третій особі фінансування із загальною сумою фінансування 8625397,50 доларів США з можливістю отримувати в доларах США, євро, гривні та терміном фінансування до 31.07.2014р. Згідно з п. 1.2 Договору фінансування надається з метою фінансування обігових коштів Третьої особи, а також шляхом відкриття непокритих акредитивів та надання гарантій. Додатковою угодою №14 від 30.01.2015р. до Договору термін фінансування за ним було продовжено до 28.02.2015р.

За умовами п. 5.1 Договору Третя особа сплачує банку проценти за отримані та непогашені частки (згідно із визначенням, погодженим сторонами в кредитному договорі, частка - частина фінансування, що надається позичальнику в рамках загальної суми фінансування), якщо інше передбачено Договором.

Згідно з п. 5.2 Договору процентна ставка для часток в доларах США та Євро є змінюваною і складається з маржі 12% річних та ставки LIBOR (відповідно до валюти частки). При цьому максимальний розмір збільшення процентної ставки для частки в доларах США та Євро складає 17% річних (підпункт 5.2.1 кредитного договору). Процентна ставка для часток в гривні є фіксованою і на дату укладення цього договору становить 28% річних (підпункт 5.2.2 кредитного договору).

Порядок сплати процентів погоджений у п. 5.4 Договору. Зокрема, нараховані проценти за кожен процентний період, крім останнього, сплачуються Третьою особою протягом строку сплати процентів, а за останній процентний період - в термін сплати процентів. Сплата процентів здійснюється шляхом переказу коштів на внутрішньобанківський рахунок.

Згідно з п. 7.1 Договору повернення або дострокове погашення частки або будь-якої частини здійснюється у валюті, в якій така частка була надана; проценти сплачуються у валюті виданої частки.

За умовами п. 6.6 Договору в разі несплати Третьою особою в належний термін будь-якої суми за цим договором, останній сплачує неустойку за період з дати прострочення оплати до дати фактичної оплати включно за ставкою, яка складається з подвійної облікової ставки Національного банку. Неустойка за несплату Третьою особою в належний термін будь-якої суми в Євро або доларах США за цим договором сплачується у гривневому еквіваленті. Сторони погодилися, що строк позовної давності до вимог, що пов'язані з неустойкою, зазначеною у цьому пункті, та строк її нарахування становить 3 роки.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

На підставі заявок Третьої особи на отримання частки кредиту відповідно до меморіальних ордерів за період з 08.12.2010р. по 09.04.2014р. Позивачем було надано Третій особі кредит у сумі 2 247 442,13 доларів США та 54 884 900,00 грн.

Кредитні кошти були повернені Третьою особою частково, а саме 19 156 000,00 грн та 766 820,00 доларів США, нараховані відсотки були сплачені також частково. Станом на 14.07.2015р. заборгованість становить 78985831,59 грн (з яких: 35 728 900,00 грн - заборгованість за кредитом, 4 108 823,50 грн заборгованість по сплаті відсотків, 22 112 649,68 грн - неустойка за несвоєчасне повернення кредиту за період з 30.10.2014р. по 13.07.2015р., 997 083,98 грн - неустойка за несвоєчасну сплату відсотків з 30.10.2014р. по 13.07.2015р., 15 399 155,90 грн - інфляційні втрати за кредитом за період жовтня 2014р. - червня 2015р., 639 218,53 грн - інфляційні втрати за відсотками за період жовтня 2014р. - червня 2015р.) та 1 570 766,01 доларів США (1 480 622,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 90 143,88 доларів США заборгованість зі сплати відсотків).

Підстави, розмір та правомірність нарахування зазначеної заборгованості встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. у справі №904/6930/15, що набрала чинності. Тому, в силу ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України зазначені факти не доводяться знову при вирішенні цієї справи.

В цій частині доводи апелянта про не дослідження судом розрахунку суми боргу є безпідставними.

06.09.2010р. між Позивачем, Третьою особою та Товариством з обмеженою відповідальністю Корпорація Агро-Союз як поручителем (надалі - Відповідач) був укладений договір поруки №126-СВ/SUR-3.

У подальшому до договору поруки 31 серпня 2011 року, 31 жовтня 2011 року, 13 грудня 2011 року, 18 грудня 2012 року, 09 грудня 2013 року, 29 вересня 2014 року, 30 січня 2015 року, 17 квітня 2015 року укладені договори про внесення змін і доповнень до договору поруки від 06 вересня 2010 року №126-СВ/SUR.

Зокрема, договором про внесення змін і доповнень до договору поруки від 17 квітня 2015 року сторонами було погоджено, що договір поруки набирає чинності з дати його підписання і діє протягом 10 років.

Згідно з п. 1.1 договору поруки Відповідач, як солідарний боржник зобов'язується безвідклично та безумовно сплатити банку за його першою вимогою, всі необхідні платежі за кредитним договором, в тому числі і погасити кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель зобов'язується сплатити платежі, зазначені в п. 1.1 договору поруки, якщо йому надіслана банком письмова вимога протягом 2 робочих днів з дати такої вимоги без будь-яких заперечень, перевірок або виправдань щодо вимоги, без будь-яких взаємозаліків, вирахувань або утримань. Такі платежі повинні бути сплачені Відповідачем на рахунки банку, вказані у вимозі.

11.06.2015р. Позивачем на адресу Відповідача та Третьої особи була направлена вимога №08.42-186/67-11706 про виконання порушеного зобов'язання з вказівкою на необхідність протягом 2 робочих днів погасити заборгованість за Договором (а.с. 92-95 т.1).

Як встановлено судами в інших справах, зокрема, у справі №904/6930/15, заборгованість за Договором ані Відповідачем, ані Третьою особою сплачена не була, що і стало підставою для звернення банку із даним позовом.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на викладене, вибраний Позивачем спосіб захисту шляхом пред`явлення позову до поручителя відповідає вимогам Закону і укладеного договору поруки, умови якого передбачають солідарну відповідальність позичальника (Третьої особи) та поручителя (Відповідача).

Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов'язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 Цивільного кодексу України є припинення зобов'язання.

Таким чином, з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Відповідно до частини першої статті 559, частини першої статті 593 Цивільного кодексу України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави.

Втім, сторонами у справі не доведено належними та допустимими доказами належне виконання Третьою особою чи іншими поручителями своїх зобов`язань із погашення кредитних коштів та сплати пов`язаних з кредитором платежів відповідно до умов, передбачених Договором.

Посилання Відповідача на ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є безпідставними, оскільки позовні вимоги первісного позову ґрунтуються на договорі поруки, яка є іншим видом забезпечення зобов`язання, регулюється іншими нормами права, що не застосовуються до кредитора з майновим поручителем.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016р. у справі № К/800/1830/16 було скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.12.2015р. та залишено в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2015р., якою визнані протиправними та скасовані рішення державних реєстраторів від 21 вересня 2015 року за №24599320, №24597186, №24598405, №24598634, №24598815, №24599435, №24599031, №24599181; визнані протиправними та скасовані рішення державного реєстратора від 23 вересня 2015 pоку за №24662548; скасовані записи про право власності №11293158, №11293158, №11293416, №11291674, №11301292, №11298223, №11298956, №11300821, №11291001 про проведення державної реєстрації права власності за Позивачем об'єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська.

Як було встановлено судами у зазначеній справі, у зв'язку з невиконанням Відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 126-СВ від 3 вересня 2010 року, на підставі договору іпотеки, шляхом позасудового врегулювання, Банк звернув стягнення на спірне майно та звернувся до Реєстраційної служби для реєстрації за собою право власності на дані об'єкти.

Зважаючи на те, що станом на 18 вересня 2015 року (на момент здійснення записів про реєстрацію права власності) та 21, 23 вересня 2015 року (на час прийняття оскаржуваних рішень) Реєстраційній службі Дніпропетровського районного управління юстиції було відомо про ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року (справа №200/5788/15-ц), якою накладено арешт на спірне майно, суд касаційної інстанції з огляду на порушення норм ст. 23 Закону України №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» погодився із висновком суду першої інстанції про те, що вказані записи та рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 334, ст. 657 Цивільного кодексу України право власності у набувача виникає з моменту його державної реєстрації. На час розгляду справи право власності на об`єкти нерухомого майна, переданого в іпотеку, за Позивачем не зареєстровано, отже, останній не набув його у власність, тобто не відбулося погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок іпотечного майна.

Апеляційний суд також звертає увагу на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену у постанові від 13.04.2016р., стосовно неможливості ототожнення визнання за банком права власності на об`єкти нерухомого майна, переданого в іпотеку, та належного виконання боржником зобов`язань із погашення кредиту, забезпеченого іпотекою.

З огляду на викладене, підстави вважати Договір поруки припиненим у зв`язку з належним виконанням основного зобов`язання за кредитним договором відсутні, тому відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука не є припиненою, а доводи відповідача в цій частині судом відхиляються.

Апелянт також посилається на те, що на час винесення рішення судом першої інстанції (22.09.2015р.) було зареєстровано право власності банку на предмет іпотеки (18.09.2015р.), а суд не врахував цього та прийняв невірне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами, документи щодо реєстрації права власності за банком на предмет іпотеки суду першої інстанції надані не були, первісний витяг щодо такої реєстрації було сформовано 21 та 23.09.2015р. (а.с. 100-108 т.2) після винесення рішення судом першої інстанції та не могло бути враховано останнім. Вказане також стосується ухвали господарського суду Львівської області від 01.03.2016р. у справі №914/3604/15 (про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» (Третя особа), якою визнано припиненим зобовязання боржника (третьої особи) за спірним кредитним договором в силу ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» з посиланням на реалізацію банком свого права на задоволення кредиторських вимог шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Як встановлено вище, реєстрація права власності за банком на предмет іпотеки була скасована в судовому порядку (Ухвала Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016р. у справі №К/800/1830/16, Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2015р.), тому факт такої реєстрації 21 та 23.09.2015р. та винесення господарським судом Львівської області ухвали від 01.03.2016р. у справі №914/3604/15 не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

За встановлених обставин, первісні позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 35 728 900 грн - заборгованість за кредитом, 4 108 823,50 грн - заборгованість за відсотками, 22 112 649,68 грн - неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, 997 083,98 грн - неустойки за несвоєчасне повернення відсотків, 15 399 155,90 грн - інфляційних втрат за кредитом, 639218,53 грн - інфляційних втрат за відсотками, 1 480 622,13 доларів США заборгованості за кредитом, 90143,88 доларів США заборгованості за відсотками є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання.

Господарським судом Івано-Франківської області було порушено провадження у справі про банкрутство Відповідача (ухвала від 11.02.2016р. у справі №909/82/15) та 15.02.2016р. дана інформація розміщена на офіційному сайті Вищого господарського суду України.

Порушення провадження у справі про банкрутство відповідача не може бути підставою для зупинення провадження у цій справі, оскільки рішення суду було прийнято до порушення провадження у справі про банкрутство.

Клопотання позивача про зупинення провадження у справі (а.с. 127 т.4) апеляційним судом відхиляється за відсутністю підстав, оскільки справа №К/800/1830/16 на даний час вирішена Вищим адміністративним судом України.

Також колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову в зустрічному позові про визнання недійсним договору поруки №126-СВ/SUR-3 від 06.09.2010р., оскільки право підписання спірного договору представником поручителя заступником директора по економічній безпеці Відповідача ОСОБА_4 підтверджується довіреністю, посвідченою 06.12.2007р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованою в реєстрі за №2307, а також протоколом №11 від 01.09.2010р. загальних зборів учасників Відповідача. В подальшому всі додаткові угоди про внесення змін та доповнень до спірного договору перед підписанням схвалювались та затверджувались протоколами загальних зборів учасників ТОВ Корпорація Агро-Союз.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Корпорація Агро-Союз, м. Івано-Франківськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровського області від 22.09.2015р. у справі №904/6888/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 19.05.2016р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.А. Сизько

Суддя Е.В. Орєшкіна