ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" травня 2016 р.Справа № 924/222/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Заярнюк І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАГРО", м. Волочиськ, Хмельницька область

до: 1. сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія", с. Лукачани, Кельменецький район, Чернівецька область

2. виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці", с. Шпичинці, Хмельницький район, Хмельницька область

про стягнення солідарно грошових коштів в сумі 21 004,22 грн., з них 8 843,98 грн. курсової різниці, 11172,00 грн. штрафу, 988,24 грн. тридцять шість відсотки річних

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник згідно довіреності від 01.11.2015р.

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - не з'явився

У судовому засіданні 17.05.16р. відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія" грошових коштів в сумі 21571,82 грн., з них 8 843,98 грн. курсової різниці, 11172,00 грн. штрафу, 988,24 грн. тридцять шість відсотки річних, 567,60 грн. інфляційних витрат, нарахованих за невиконання договірних зобов'язань щодо оплати отриманого товару згідно договору поставки №18-03/14 ХМ від 17.03.2014 року, укладеного між ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (постачальник) та СТОВ "Агрофірма "Вілія" (покупець).

В обґрунтування своїх вимог посилається на умови договору поставки №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р. з додатками, договір поруки №18-03/14 ХМ від 25.03.2014р., укладений між ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" та виробничим сільськогосподарським кооперативом "Шпичинці", ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 524, 525, 526, 533, 553, 554, 625, 632 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 10.03.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в засіданні господарського суду 22.03.2016р. Ухвалами від 22.03.2016р., від 05.04.2016р. та від 26.04.2016р. розгляд справи відкладався. Ухвалою суду від 26.04.2016р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Крім того, ухвалою суду від 26.04.2015р. на підставі заяви позивача провадження у справі в частині солідарного стягнення з відповідачів 567,60 грн. інфляційних втрат було припинено згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Враховуючи викладене предмет позову становить вимога позивача до відповідачів про солідарне стягнення грошових коштів в сумі 21 004,22 грн., з них 8 843,98 грн. курсової різниці, 11172,00 грн. штрафу, 988,24 грн. тридцять шість відсотки річних.

Представник позивача у судове засідання 17.05.2016р. з'явився, позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 відзиву на позов не подав, повноважного представника для участі у судове засідання не направив. Ухвала про порушення провадження у справі від 10.03.2016р. була надіслана за адресою вказаною в ЄДРПУО, та отримана відповідачем 1 про що свідчить поштове повідомлення від 14.03.2016р. наявне в матеріалах справи.

Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив. На адресу суду 05.04.2016р. від відповідача 2 надійшов письмовий відзив на позов в якому останній зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує про солідарне стягнення боргу з відповідачів. Просить розгляд справи проводити без участі представника.

З огляду на зазначене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

17.03.2014р. між ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (постачальник) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія" (покупець) укладено договір поставки насіння №18-03/14 ХМ, згідно умов якого постачальник зобовязується поставити насіння (надалі "товар" або "насіння"), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах визначених цим договором (п.1.1. договору).

Згідно п. 2.1. Договору сторонами встановлено, що найменування, сорт/гібрид, кількість товару, визначаються в специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.2. Договору сторони визначили, що покупець проводить оплату вартості Товару шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії Товару будуть обговорюватись Сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

В п. 3.3.1. договору сторони передбачили, що протягом строку дії договору, грошові зобовязання покупця існують та підлягають сплаті у гривнях.

У п. 3.3.2. договору сторони встановили, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті вказаній в додатках до договору (специфікація), на курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на дату формування видаткової накладної. Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання специфікації, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідної специфікації.

Відповідно до п. 3.3.3. договору сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на банківський день фактичної сплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на банківський день фактичної сплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладні на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Датою поставки Товару вважається дата прийняття Покупцем товару за видатковою накладною. (пункт 3.4 договору)

Пунктом 3.7. договору передбачено, що покупець здійснюючи оплату за товар, зобовязаний вказувати в призначенні платежу номер та дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер специфікації до договору. Якщо покупець не дотримується цього, то постачальник має право самостійно на власний розсуд визначити в рахунок якого договору та/або специфікації зарахувати платіж покупця.

Сторони погодили, що відповідно до п. 3.10. В разі отримання Покупцем від Постачальника акту звірки взаєморозрахунків по даному Договору, Покупець зобов'язаний протягом 3-х календарних днів з дня отримання акту звірки взаєморозрахунків провести таку звірку, підписати акт звірки взаєморозрахунків та екземпляр Постачальника надіслати на його адресу рекомендованим цінним листом. У випадку не одержання Продавцем у десятиденний строк з дня отримання Покупцем акту звірки взаєморозрахунків підписаного акту звірки та/або вмотивованої відмови від його підписання, даний акт звірки буде вважатись погодженим та підписаним в редакції Продавця.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що покупець несе відповідальність за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

В п. 7.5. договору сторони передбачили, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов'язання, покупець зобовязується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

Сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обов'язків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє винну сторону від виконання своїх обов'язків за даним договором (п. 7.6. договору).

Згідно з п. 7.7. договору строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань за цим договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов'язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України. Кредитор за зобов'язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України. Сторони дійшли згоди, що за прострочення виконання зобов'язання за даним договором строк позовної давності припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинно було бути виконане.

Відповідно до п. 10.1 Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань. У випадку невиконання або неналежного виконання Покупцем вимог даного Договору Постачальник має право в односторонньому порядку розірвати Договір надіславши письмове повідомлення Покупцю.

Договір підписано та скріплено печатками обох сторін.

Додатками до договору поставки сторони визначили назву товару, кількість, ціну, загальну вартість, терміни поставки та календарний графік платежів, зокрема, оплата мала проводитися наступним чином:

- 3300,00 грн. (еквівалент 3300,00 грн.) до 15.04.2014р.; 13200,00 грн. (еквівалент 13200,00 грн.) до 15.10.2014р. (додаток №2 від 18.03.2014р.), що разом становить 16500,00 грн. з ПДВ;

- 5637,60 грн. (еквівалент 348 Євро) до 15.04.2014р.; 22550,40 грн. (еквівалент 1392 Євро) до 01.11.2014р. (додаток №1 від 31.03.2014р.), що разом становить 28188,00 грн. (еквівалент 1740,00 Євро).

25.03.2014р. між виробничим сільськогосподарським кооперативом "Шпичинці" (поручитель, відповідач-2) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (кредитор) укладений договір поруки №18-03/14 ХМ, за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань СТОВ "Агрофірма "Вілія" (боржник), що виникли з договору поставки насіння №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р. (далі основний договір), який був укладений між кредитором та боржником (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 2.1. договору порукою забезпечуються в тому числі наступні зобовязання боржника: здійснити оплату за поставлене насіння в обсязі та на умовах договору поставник насіння №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р.; відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених договором поставки №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р.

Строк виконання зобовязання за договором поставки насіння №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р. до належного виконання договору поставки №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р. (п. 2.2 договору).

Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязань за основним договором в обсязі грошових стягнень відповідно до розділу 2 та розділу 7 основного договору. У разі порушення зобов'язання боржником, кредитор має право на власний вибір, направити поручителю письмову вимогу виконати зобов'язання (або певну його частину) або пред'явити до поручителя позов (п. 3.1., 3.2., 4.1.2 договору поруки).

Відповідно до п. 6.1. договору поруки останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення зобов'язання за основним договором.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Також з матеріалів справи вбачається, що 13.03.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (постачальник) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія" (покупець) укладено договір поставки №43-03/14 ХМ, відповідно до умов якого постачальник зобовязується передати у власність покупця засоби захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива (надалі товар), а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість (п. 1.1. договору).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що покупець здійснюючи оплату за товар, зобовязаний вказувати в призначенні платежу номер та дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер специфікації до договору. Якщо покупець не дотримується цього, то постачальник має право самостійно на власний розсуд визначити в рахунок якого договору та/або специфікації зарахувати платіж покупця.

На виконання умов договору поставки №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р. позивачем поставлено відповідачу-1 (СТОВ "Агрофірма "Вілія") товар на загальну суму 44688,00 грн., що в еквіваленті складає 16500,00 грн. та 28188,00грн. (1740,00 Євро). Поставка товару підтверджується видатковими накладними: №ВА000001268 від 06.05.2014р. на суму 16500,00 грн., №1264 від 06.05.2014р. на суму 28188,00 грн. (1740,00 Євро) та довіреністю на отримання товару №5/05 від 16.05.2014р.

Згідно банківських виписок, наявних в матеріалах справи відповідачем сплачувалися грошові кошти наступним чином: 08.05.2014р. - 10000,00 грн.; 17.11.2014р. 12000,00 грн. При цьому, при сплаті вказувалися два договори, за яким здійснювалася оплата, а саме: договір №4303/14 ХМ та 1803/14 ХМ.

Як вбачається із додаткових пояснень до позовної заяви від 14.04.2016р. та встановлено в рішенні Господарського суду Хмельницької області від 16.04.2015р. по справі №924/146/15 (що набрало законної сили 16.12.2015р.) зарахування сум проплат позивачем було здійснено наступним чином:

08.05.2014р. зараховано кошти в сумі 10000,00 грн., з них: 1062,40 грн. по договору №43-03/14 ХМ від 13.03.2014р. та 8937,60 грн. по договору №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р.;

17.11.2014р. зараховано кошти в сумі 120000,00 грн., з них: 84249,60 грн. по договору №43-03/14 ХМ від 13.03.2014р. та 35750,40 грн. по договору №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р.;

Всього за договором №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р. зараховано проплату на суму - 44688,00 грн.

В матеріалах справи наявні витяги з розпорядження ПАТ „ОСОБА_2 Аваль „Про встановлення курсів купівлі-продажу іноземних валют за гривні для всієї мережі АТ „ОСОБА_2 Аваль зокрема: №06-01/182 від 07.05.2014р. з якого вбачається, що курс продажу Євро станом на 08.05.2014р. складає 17,150 грн. та №06-01/470 від 14.11.2014р. з якого вбачається, що курс продажу Євро станом на 17.11.2014р. складає 20,180 грн.

Згідно довідки Волочиського відділення АТ „ОСОБА_2 Аваль станом на 10.03.2016р. курси купівлі та продажу іноземних валют за гривні в касах Волочиського відділення АТ „ОСОБА_2 Аваль складають: курс продажу Євро 30,100 грн.

Враховуючи, що платежі здійснювалися відповідачем з порушенням термінів оплати та без врахування курсової різниці, позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 21 004,22 грн., з них 8 843,98 грн. курсової різниці, 11172,00 грн. штрафу, 988,24 грн. тридцять шість відсотки річних.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, з наявних у справі матеріалів вбачається, що 17.03.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (постачальник) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія" (покупець, надалі відповідач 1) укладено договір поставки насіння №18-03/14 ХМ, відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити насіння (надалі "товар" або "насіння"), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах визначених цим договором (п.1.1. договору).

На виконання умов договору поставки №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р. позивачем поставлено відповідачу-1 (СТОВ "Агрофірма "Вілія") товар на загальну суму 44688,00 грн., що в еквіваленті складає 16500,00 грн. та 28188,00 грн. (1740,00 Євро). Поставка товару підтверджується видатковими накладними: №ВА000001268 від 06.05.2014р. на суму 16500,00 грн., №1264 від 06.05.2014р. на суму 28188,00 грн. (1740,00 Євро) та довіреністю на отримання товару №5/05 від 16.05.2014р.

Як вбачається із додатків до договору (специфікацій), якими визначено графіки платежів, відповідач зобовязаний був сплатити 3300,00 грн. до 15.04.2014р.; 13200,00 грн. до 15.10.2014р.; 5637,60 грн. (що еквівалентно 348 Євро ) до 15.04.2014р. та 22550,40 грн. (що еквівалентно 1392 Євро) - до 01.11.2014р.

Згідно банківських виписок, наявних в матеріалах справи відповідачем було сплачено 08.05.2014р. - 10000,00 грн. та 17.11.2014р. 12000,00 грн. При цьому, відповідач вказував два договори, за якими здійснювалася оплата, а саме: договір №4303/14 ХМ та 1803/14 ХМ.

Судом враховується, що між сторонами (позивачем та відповідачем-1) були наявні інші договірні відносини, що підтверджується укладенням між ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (постачальник) та СТОВ "Агрофірма "Вілія" (покупець) договору поставки №43-03/14 ХМ від 13.03.2014р., відповідно до умов якого постачальник зобовязується передати у власність покупця засоби захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива (надалі товар), а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість (п. 1.1. договору).

Судом береться до уваги положення п. 3.7. договору поставки №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р., яким передбачено, що покупець здійснюючи оплату за товар, зобовязаний вказувати в призначенні платежу номер та дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер специфікації до договору. Якщо покупець не дотримується цього, то постачальник має право самостійно на власний розсуд визначити в рахунок якого договору та/або специфікації зарахувати платіж покупця.

Аналогічні положення містяться в п. 2.6. договору поставки №43-03/14 ХМ від 13.03.2014р., де встановлено, що покупець, здійснюючи оплату за товар, зобовязаний вказувати в призначенні платежу номер та дату договору в рамках якого здійснюється оплата та номер специфікації до договору. Якщо покупець не дотримується цього, то постачальник має право самостійно, на власний розсуд, визначити в рахунок якого договору та/або специфікації зарахувати платіж покупця.

Оскільки відповідачем-1 при здійсненні оплати зазначалися два договори №1803/14 та 4303/14 ХМ враховуючи наявність між сторонами інших договірних відносин, позивач скористався своїм правом, передбаченим п. п. 3.7. договору поставки насіння №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р., та самостійно визначив порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення зобовязань відповідача-1 за договорами №1803/14 ХМ від 17.03.2014р. та №4303/14 ХМ від 13.03.2014р.

Так, позивачем було зараховано в рахунок погашення зобовязань відповідача-1 за договором №1803/14 ХМ від 17.03.2014р. наступні суми: 08.05.2014р. - 8937,60 грн. та 17.11.2014р. - 35750,40 грн.

Інші суми, а саме: 08.05.2014р. - 1062,40 грн. та 17.11.2014р. 84249,60 грн. позивачем було зараховано в рахунок погашення зобовязань за договором поставки №43-03/14 ХМ від 13.03.2014р.

Статтями 525 ЦК та 193 ГК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Таким чином, відповідачем-1 оплачено вартість поставленого товару, проте з порушенням строків оплати та без врахування курсової різниці, передбаченої п. 3.3.3. договору.

Як слідує із п. 3.3.3. договору сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на банківський день фактичної сплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини). Також сторони погодилися, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на банківський день фактичної сплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладні на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Покупець зобов'язався відповідно до п. 3.2. договору оплатити вартість товару в термін(и), вказані у додатках (специфікаціях).

Позивачем заявлено до стягнення курсову різницю в розмірі 8843,98 грн.

Відповідно до п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 „Вплив змін валютних курсів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 10.08.200р. №193 курсова різниця - різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Статтею 192 Цивільного кодексу України встановлено, що законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, ч. 2 ст. 524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з умов договору, покупець взяв на себе обов'язок здійснювати оплату вартості товару виходячи з вартості товару в іноземній валюті на момент підписання специфікації з урахуванням курсу ЄВРО на банківський день фактичної оплати.

Також судом враховується позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 04.07.2011р. по справі №3-62гс11 та від 26.12.2011р. по справі №3-141гс11, в яких зроблено висновок про те, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Згідно додатків до договору (специфікацій) СТОВ "Агрофірма "Вілія" отримало від постачальника засобів захисту рослин на загальну суму 16500,00 грн. та 1740,00 Євро. Станом на дату звернення із позовом до суду відповідач-1 оплатив позивачу 16500,00 грн. та 1446,18 Євро. Таким чином, покупцем фактично не оплачено гривневий еквівалент 293,82 Євро (1740,00 1446,18), що відповідно до курсу продажу валют, встановленого ПАТ „ОСОБА_2 АВАЛЬ на 10.03.2016р. (дата написання позовної заяви) складає 8843,98 (293,82 Євро х 30,10 грн.).

Враховуючи, що відповідачем-1 оплачено поставлений товар без врахування курсової різниці, вимоги позивача про стягнення 8843,98 грн. курсової різниці є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховується, що в п. 7.5 договору сторони передбачили обовязок покупця у випадку порушення грошового зобов'язання сплатити тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми за весь час прострочення.

Суд перевіривши поданий до матеріалів позову розрахунок 36% річних, встановив, що нарахування здійснено правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства, умов договору та з урахуванням проплат. Таким чином, заявлені до стягнення 36% річних в сумі 988,24 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 11172,00 грн.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 4 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вбачається із п. 7.3. договору сторони погодили, що покупець несе відповідальність за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу.

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору, позивачем правомірно заявлено до стягнення 11172,00 грн. штрафу.

Щодо солідарного стягнення суми боргу з обох відповідачів судом враховується наступне.

За договором поруки №18-03/14 ХМ від 25.03.2014р. відповідач-2, як поручитель, зобов'язався відповідати перед кредитором (позивачем) за виконання відповідачем-1 зобов'язань, що виникли з договору поставки від №18-03/14 ХМ від 17.03.2014р., в т.ч. щодо сплати основного боргу, відшкодування збитків та сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 6.1. договору поруки останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення зобов'язання за основним договором.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Зазначене свідчить, що позивач правомірно звернувся з позовом про стягнення заборгованості до відповідача-1 та до відповідача-2, які відповідають як солідарні боржники.

При виготовлені резолютивної частини рішення враховуються вимоги п. 9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р. та норма ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме: 8843,98 грн. - курсової різниці, 11172,00 грн. - штрафу та 988,24 грн. - 36% річних.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 15, 33, 43 ,44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" м. Волочиськ Хмельницької області до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія" с. Лукачани Кельменецького району Чернівецької області та виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області про стягнення солідарно 21 004,22 грн., з них 8 843,98 грн. курсової різниці, 11172,00 грн. штрафу, 988,24 грн. тридцять шість відсотки річних задовольнити.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія" (вул. Головна, буд.1, с. Лукачани, Кельменецький район, Чернівецька область, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Котовського, 7, ) 8 843,98 грн. (вісім тисяч вісімсот сорок три гривні 98 коп.) курсової різниці, 11172,00 грн. (одинадцять тисяч сто сімдесят дві гривні 00 коп.) штрафу, 988,24 грн. (дев'ятсот вісімдесят вісім гривень 24 коп.) 36 % річних.

Даний обов'язок є солідарним. Солідарний боржник - виробничий сільськогосподарський кооператив "Шпичинці" (Хмельницька область, Хмельницький район, с. Шпичинці, ).

Видати наказ.

Стягнути з виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" (Хмельницька область, Хмельницький район, с. Шпичинці, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Котовського, 7, код 37993500) 8 843,98 грн. (вісім тисяч вісімсот сорок три гривні 98 коп.) курсової різниці, 11172,00 грн. (одинадцять тисяч сто сімдесят дві гривні 00 коп.) штрафу, 988,24 грн. (дев'ятсот вісімдесят вісім гривень 24 коп.) 36 % річних.

Даний обов'язок є солідарним. Солідарний боржник - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія" (вул. Головна, буд 1, с. Лукачани, Кельменецький район, Чернівецька область, ).

Видати наказ.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вілія" (вул. Головна, буд 1, с. Лукачани, Кельменецький район, Чернівецька область, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Котовського, 7, код 37993500) 689,00 грн. (шістсот вісімдесят дев'ять гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" (Хмельницька область, Хмельницький район, с. Шпичинці, код 03788721) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Котовського, 7, ) 689,00 грн. (шістсот вісімдесят дев'ять гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 20.05.2016р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - відповідачу 1 (60153, Чернівецька обл., Кельменецький р-н, с. Лукачани, вул. Головна, буд. 1),

3 - відповідачу 2 (31322, Хмельницька обл., Хмельницький район, с. Шпиченці)

2, 3 ---------------------- рекомендованим листом