ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016 року Справа № 904/11146/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Євстигнеєва О.С.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

від позивача: Подолійний Р.Г., представник, довіреність № 4158-К-О від 30.10.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рута" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 р. у справі

за заявою публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Дніпропетровськ

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", м.Дніпропетровськ,

відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "Рута", м.Нововолинськ, Волинська

область

про стягнення 99 740,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 р. у даній справі (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено повністю. Стягнуто cолідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" та з товариства з обмеженою відповідальністю "Рута" на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 43 727,84грн. - заборгованість за кредитом, 26 522,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 24805,19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 4 865,14 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму 748,05 грн. витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Рута" на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму 748,06 грн. витрат зі сплати судового збору.

Згадане рішення обґрунтовано посиланням на невиконання відповідачем-2 умов договору банківського обслуговування б/н від 09.03.2011 р., щодо своєчасного повернення кредиту, а також укладений між позивачем та відповідачем-1 договір поруки №10221VONVS07C від 11.11.2013 р.

Не погодившись з даним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Рута" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції позбавив його можливості для належного захисту своїх прав при розгляді даної справи, оскільки позивач подав даний позов за місцем знаходження невідомого для нього поручителя товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове агентство "Верус".

Скаржник зазначає, що жодних умов в підписаних ним документах про забезпечення порукою виконання останнім грошових зобов'язань за договором банківського обслуговування не зазначено.

У зв'язку з відсутністю розрахунку на заявлену суму боргу 99 740,42 грн., скаржник позбавлений можливості зробити перевірку з врахуванням сум, які були списані банком з його рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Відповідачі не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

10.05.2016 р. від товариства з обмеженою відповідальністю "Рута" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою його представника.

Колегія суддів вважає, що згадане клопотання підлягає відхиленню, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для можливості розгляду справи за відсутністю представників відповідачів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2011 р. товариством з обмеженою відповідальністю "Рута" було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої останній приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 09.03.2011 р. та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

За умовами договору відповідачу-2 було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок № 9001 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

За п. 3.2.1.1.16. "Умов та правил надання банківських послуг" при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підійшов і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі). Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно -цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3. "Умов та правил надання банківських послуг" кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Згідно п.3.2.1.1.8 "Умов та правил надання банківських послуг" проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

У п. 3.2.1.1.6. Умов зазначено, що Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч. 1-3, ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Частиною 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно Розділу 1 Загальних положень "Умов та правил надання банківських послуг", які розміщені на офіційному сайті публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Таким чином, "Умови та правила надання банківських послуг" є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтами, а клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

Отже, укладання між сторонами договору банківського обслуговування відбулося на підставі ст. 634 ЦК України шляхом приєднання відповідачем до запропонованих банком умов та тарифів.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 ЦК України та частиною 22.9. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Згідно ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що укладений між сторонами договір банківського обслуговування від 09.03.2011 р. є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

На виконання умов спірного договору позивач надав відповідачу-2 кредитні кошти у розмірі 62500,00 грн.

Розділом Умов 3.2.1.4. затверджений порядок розрахунків, згідно якого, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця ("період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти в розмірі 36,00% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Згідно п. 3.2.1.2.3.4. "Умов та правил надання банківських послуг" банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого "Умовами", змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем-2, що станом на час звернення позивача з даним позовом, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 22.10.2015 р. у розмірі 99 740,42 грн., а саме: 43 727,84 грн. - заборгованість за кредитом, 26 522,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 24 805,19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 4 685,14 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Відповідно до п. 3.2.1.5.1. Умов, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п., п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п., п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3,3.2.1.2.3.4 винагороди, передбаченого п., п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За ч. 1 ст. 230 ГК України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

За ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 3.2.1.5.4 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

30.11.2015 р. позивач надіслав на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Рута" претензію № 10221VONVS07С від 21.11.2015 р., в якій просив сплатити прострочену заборгованість за договором.

11.11.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агентство "Верус" (поручитель) та публічним акціонерним товариством "Приватбанк" (кредитор) укладено договір поруки № 10221VONVS07C, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором б/н від 09.03.2011 р. (р/с 9001) в тому ж розмірі, що і боржника, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, зазначених в кредитному договорі.

Згідно п. 4 договору поруки боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п.8 договору).

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

30.11.2015 р. позивач надіслав на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове агентство "Верус" претензію № 10221VONVS07С від 21.11.2015 р., в якій просив сплатити заборгованість за договором.

Встановивши факт порушення відповідачем-2 умов спірного договору, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за спірним договором.

Колегія суддів на приймає до уваги посилання скаржника на те, що він був позбавлений можливості для належного захисту своїх прав при розгляді даної справи, оскільки позивач подав позов за місцезнаходженням невідомого для нього поручителя, з урахуванням наступного.

У постанові Верховного Суду України від 14.08.2012 р. у справі №18/5005/11144/2011 наведена позиція про те, що чинним законодавством України не встановлений обов'язок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки; виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Таким чином, підстав для визнання порушення правил визначення територіальної підсудності при зверненні із позовом до господарського суду за місцезнаходженням поручителя, як співвідповідача, у даній справі не вбачається.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 56 ГПК України обов'язок з надіслання сторонам копії позовної заяви і доданих до неї документів покладений на позивача та прокурора. Так, позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Копія позовної заяви та додані до неї документи були надіслані позивачем на адресу відповідача-2, що підтверджується описом вкладення до цінного листа, списком згрупованих поштових відправлень № 4930 та фіскальним чеком від 12.12.2015 р.

Матеріали справи містять розрахунок позивача заборгованості за спірним договором.

У разі незгоди з даним розрахунком, відповідач-2 не був позбавлений можливості своєчасно подати господарському суду контррозрахунок заявленої до стягнення суми боргу та штрафних санкцій.

З урахуванням наведеного безпідставні посилання скаржника на обмеження його права на захист.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Рута" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 р. у справі №904/11146/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

О.С.Євстигнеєв