ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 р. Справа № 917/326/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Перспектива", вул.Конституції, буд.11А, кім.5, м.Полтава, 36002

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча", вул.Леніна, буд.8, с.Сенча, Лохвицький район, Полтавська область, 37254

про стягнення 615 614,93 грн. заборгованості

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 24.03.2016 р., 26.04.2016 р., 17.05.2016 р. та 18.05.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

У судових засіданнях 24.03.2016 р., 26.04.2016 р., 17.05.2016 р. були оголошені перерви згідно ст.77 ГПК України для надання можливості сторонам подати додаткові докази, про що представники сторін були повідомлені під розписки.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 615614,93 грн. заборгованості за договором поставки № 12 від 03.11.2015 р. з яких: 610000,00 грн. штрафу; 5299,25 грн. неустойки; 315,68 грн. 3 % річних.

17.05.2015 р. позивач подав заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 315,68 грн. річних. Судом роз'яснено наслідки часткової відмови від позову представнику позивача, перевірено повноваження особи, що підписала дану заяву.

18.05.2015 р. представником позивача подана заява про зменшення позовних вимог. Згідно вказаної заяви позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 6000,00 грн та неустойку в розмірі 5299,25 грн. Згідно ст.22 ГПК України, позивач має право зменшити розмір позовних вимог.

Дана заява приймається судом до розгляду, і позовні вимоги розглядаються в новій редакції.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначає, що умовами договору визначено, що покупець надає транспортний засіб під завантаження товару. Відповідач вказує, що позивач після 01.12.2015 р. транспортний засіб для завантаження не подавав, з повідомленням про порушення щодо кількості поставки до відповідача не звертався, а тому у нього відсутні підстави для застосування штрафних санкцій за порушення строків повернення передплати.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд встановив:

03.11.2015 року між сторонами був укладений договір поставки № 12 (далі договір, а.с. 8-12), згідно умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцеві кукурудзу 2015 р. (надалі товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3 Договору визначено, що кількість, ціна та загальна вартість товару складає 1000 тонн кукурудзи вартістю 3050000,00 грн з ПДВ.

Згідно п.4.2 договору строк поставки товару - до 30.11.2015 року включно.

Як зазначає позивач, він перерахував постачальнику передоплату в сумі 3050000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 76 від 04.11.2015 року та № 78 від 05.11.201 5 року (копії платіжних доручень, а.с. 18-19).

З матеріалів справи слідує, що згідно з видатковими накладними № СTR 1412-0003 від 01.12.2015 р. № СТR1411- 0015 від 14.11.2015 р. №CTR1411-0016 від 16.11.2015 № CTR 1411-0022 від 19.1 1.15 р. № CTR 0511-0004 від 27.11.2015 р., №. CTR 1411- 0027 від 28.11.2015 р. постачальник поставив покупцю 980 тонн кукурудзи загальною вартістю 2989000 грн.

Таким чином позивач зазначає, що враховуючи вищезазначені видаткові накладні об'єм поставленого товару склав 980 тонн, тобто на 20 тонн менший за об'єм визначений договором (1000 т-980 т - 20 т) та вважає, що постачальник у визначений термін не постави покупцю товар в повному обсязі, чим самим не виконав свої зобов'язання передбачені договором.

Пунктом 8.6 договору передбачено, що у разі постачання товару на суму, меншу розміру передоплати, що була здійснена через недопоставку товару, або з інших причин, постачальник зобов'язаний повернути (перерахувати) на розрахунковий рахунок покупця грошові кошти у розмірі виниклої заборгованості протягом двох банківських днів після припинення поставки товару, за який було здійснено передоплату.

Позивач вказує, що оскільки остання поставка була здійсненна 01.12.2015 року і постачальник поставив товар в меншій кількості ніж передбачено договором, то кінцевий строк зобов'язання постачальника повернути грошові кошти покупцю був 03.12.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на п. 8.3 договору, згідно якого у випадку непоставки ( або несвоєчасної поставки) товару, постачальник сплачує покупцеві на вимогу останнього штрафну неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховувалась, від загальної вартості непоставленої (або несвоєчасно поставленої) партії товару за кожен день прострочення.

Позивач вказує, що строк поставки договором визначений - до 30.11.2015 р. включно, отже прострочення поставки почалось з 01.12.2015 р.

Оскільки, остання поставка товару була здійснена 01.12.2015 року, то неустойка за несвоєчасну поставку товару позивачем нараховується за 1 день прострочення на суму 276818 грн. (№ CTR 1412-0003 від 01.12.2015 р. ) і становить 667,40 грн. та неустойка за несвоєчасну поставку товару на суму 61000 грн. за період з 01.12.2015 р. -02.02.2016 р. - (дата повернення передоплати), що складає 4631,85 грн. Таким чином, загальна сума неустойки за даними позивача складає 5299,25 грн.

Також позивач вказує, що згідно п. 8.4 Договору, у разі поставки товару у меншій кількості, ніж передбачено цим договором, покупець вправі стягнути з постачальника штраф у розмірі 20 % від вартості товару та просить стягнути з відповідача 6000 грн. штрафу (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Таким чином, загальна сума заявлена до стягнення, становить 11299,25 грн.

При винесенні рішення, суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Правова природа договору поставки визначена частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до пункту 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначено вище, позивач перерахував постачальнику передоплату в сумі 3050000 грн., що підтверджується платіжним дорученнями № 76 від 04.11.2015 року та № 78 від 05.11.201 5 року (копії платіжних доручень, а.с. 18-19). Згідно з видатковими накладними № СTR 1412-0003 від 01.12.2015 р. № СТR1411- 0015 від 14.11.2015 р. №CTR1411-0016 від 16.11.2015 № CTR 1411-0022 від 19.1 1.15 р. № CTR 0511-0004 від 27.11.2015 р., №. CTR 1411- 0027 від 28.11.2015 р. постачальник поставив покупцю 980 тонн кукурудзи загальною вартістю 2989000 грн., тобто на 20 тонн менший за об'єм визначений договором. Відповідачем вказаний факт не заперечується.

Однак, як зазначає відповідач, згідно умов договору постачальник поставляє товар на умовах FCA (вказане місце): товар доставляється перевізнику замовника ТОВ "Сенча" Полтавська область, Лохвицький район, с. Сенча , згідно Інкотермс 2010 р., за винятком застереження , прямо передбаченого цим договором. Поставка вважається здійсненою, коли товар завантажений на транспортний засіб Покупця. Позивач подає транспортні засоби у пункт Поставки для завантаження товару.

Відповідач вказує, що до 30.11.2015 р. (закінчення строку поставки) позивач в супереч умовам договору не забезпечив надання транспортних засобів для завантаження, тому у нього не було можливості відвантажити залишок товару.

Вказані обставини позивачем не спростовані. Посилання позивача на те, що 28.11.2015 р. ПП "Перспектива" направило власну машину для завершення поставки (хоча раніше та в подальшому відвантажувався в машини перевізників), а відповідач відмовився її завантажувати не знайшли свого документального підтвердження. Подорожній лист №2 вантажного автомобіля без зазначення дати (вказано лише листопад 2015 р) судом до уваги не береться, оскільки вказаний документ є одностороннім документом позивача. Доказів його реєстрації у внутрішніх журналах підприємства, зокрема в Журналі реєстрації подорожніх листів позивач не надав. Інших належних доказів, які свідчили б про відмову відповідача завантажувати подані автомобілі позивач суду не надав.

Також в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не дозавантажив автомобілі, які були надані ним. Так зокрема, позивач зазначає, що 16.11.2015 р. автомобіль НОМЕР_1 забрав 420 т. зерна, хоча міг забрати на 5,540,т більше. Так само позивач зазначає, що 01.12.2015 р., автомобілі, які подавалися під завантаження могли забрати товар в повному обсязі.

Судом досліджено технічні паспорти автомобілів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, та встановлено, що згідно технічних характеристик вказаних автомобілів, маса зерна, яка завантажена відповідачем, відповідала граничній масі, яку може перевести вказаний автомобіль. Тому на думку суду, твердження позивача про недозавантаженість автомобілів не відповідає матеріалам справи та недоведне належними доказами.

Також суд зазначає, що відповідач 01.12.2015 р. відвантажував товар на автотранспортні засоби, надані позивачем. На думку суду, вказаний факт свідчить про наявність товару на складі відповідача та його спроможність виконати умови договору до закінчення строку поставки.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення його прав та законних інтересів діями відповідача щодо виконання договору поставки, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано до суду письмову заяву про відмову від позову в частині стягнення 3% річних в сумі 315,68 грн.

Судом встановлено, що часткова відмова від позову не суперечить чинному законодавству, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів; відповідна заява підписана повноважною особою; у зв'язку з викладеним, суд приймає відмову позивача від позову в частині стягнення 3% річних в сумі 315,68 грн. та припиняє провадження у справі у цій частині на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір, в сумі 1378,00 грн. відповідно до приписів ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Щодо суми судового збору, яка підлягає поверненню позивачу у зв'язку з подачею ним заяви про зменшення позовних вимог, то суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32,33,43,49,п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК, 82-85 ГПК України, , суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Провадження в частині стягнення 315,68 грн 3% річних припинити.

2. В іншій частині позовних вимог - відмовити в задоволенні.

Повне рішення складено 23.05.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя