ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р.Справа № 916/3399/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.В., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ

на рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2016 року

у справі № 916/3399/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ

до відповідача: Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області

про стягнення 24 339 грн. 06 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м.Київ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного бюджету України в особі відділення Державної казначейської служби України в Біляївському районі Одеської області та до Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області, в якій просило суд стягнути з Державного бюджету України через відділення Державної казначейської служби України в Біляївському районі Одеської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ 24339 грн. 06 коп. в рахунок відшкодування шкоди, а також стягнути з Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2015 року у справі № 916/3399/15 припинено провадження у справі №916/3399/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ до Державного бюджету України в особі відділення Державної казначейської служби України в Біляївському районі Одеської області та до Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області про стягнення 24 339 грн. 06 коп. в частині вимог до Державного бюджету України через відділення Державної казначейської служби України в Біляївському районі Одеської області, яка набрала законної сили та не була оскаржена сторонами у передбаченому чинним законодавством України порядку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.10.2015 року у справі № 916/3399/15 припинено провадження у справі №916/3399/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ до Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області про стягнення 24 339 грн. 06 коп.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року у справі №916/3399/15 скасовано ухвалу господарського суду Одеської області від 09.10.2015 року та передано справу № 916/3399/15 на розгляд господарського суду Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі №916/3399/15 (суддя Оборотова О.Ю.) у задоволенні позову відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м.Київ з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі №916/3399/15 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ задовольнити повністю, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

В судове засідання представники сторін не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними матеріалами, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/3399/15.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок, викладений рішенні господарського суду Одеської області є обґрунтованим та правомірним, за мотивами, викладеними в постанові, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Одеської області від 10.02.2012 року у справі №14-19/17-4520-2011 задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 господарства «Зірка-Б», стягнуто з ОСОБА_2 господарства «Зірка-Б» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 7462 грн. 88 коп. пені, 4113 грн. 85 коп. інфляційних втрат, 12287 грн. 30 % річних, 239 грн. 00 коп. державного мита, 236 грн. 00 коп. витрат та ІТЗ судового процесу.

В порядку статті 116 Господарського процесуального кодексу України видано наказ про примусове виконання рішення суду від 24.02.2012 року №14-19/17-4520-2011.

Постановою від 23.03.2012 року ВП №31817834, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управляння юстиції Одеської області було відкрито виконавче провадження з виконання наказу від 24.02.2012 року № 14-19/17-4520-2011.

В подальшому виконавче провадження №31817634 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року по справі № 14-19/17-4520-2011 було приєднано до виконавчого провадження № 32200610 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеського області від 29 березня 2010 року по справі № 26/280-09-6406 та зведеному виконавчому провадженню було надано №ДВ-15/289.

На думку позивача, матеріали виконавчого провадження № 32200610 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 29.03.2010 року по справі № 26/280-09-6406 свідчили, що за боржником ОСОБА_2 господарством „Зірка-Б було зареєстровано нерухоме майно, в підтвердження чого позивач надав ксерокопію, затверджену ним, запиту від 04.09.2012 року № 40775.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.06.2013 року по справі № 14-19/17-4520-2011 було замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні № 31817834 щодо наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року по справі № 14-19/17-4520-2011, а саме, Фізичну особу підприємця ОСОБА_1 замінено правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС. В ухвалі суду не зазначено про наявність зведеного виконавчого провадження.

Постановою від 31.07.2013 року ВП № 31817834, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції було замінено сторону у виконавчому провадженні на підставі ухвали суду.

Постановою від 27.12.2013 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції виконавчий документ наказ господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року по справі № 14-19/17-4520-2011 було повернуто стягувачеві - Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1. Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС в цій постанові взагалі не зазначено.

Постановою від 19.02.2014 року ВП № 42118486 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області була розглянута заява стягувача, та постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 23.01.2012 року № 14-19/17-4520-2011 (а не наказу суду від 24.02.2012 року).

Постановою від 26.06.2014 року ВП № 42118486 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області виконавчий лист від 23.01.2012 року № 14-19/17-4520-2011 (а не наказ суду) повернуто стягувачеві.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою з уточненнями одночасно на бездіяльність та дії Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, яка мотивована тим, що державним виконавцем не було вжито всіх передбачених чинним законодавством України виконавчих дій щодо виконання наказу суду від 24.02.2012 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.10.2014 року у справі № 14-19/17-4520-2011 визнано доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС», викладені в скарзі, правомірними, визнано дії Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області під час виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року по справі № 14-19/17-4520-2011, які виразились у винесенні постанови від 26.06.2014 року про повернення наказу стягувачеві на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» незаконними, визнано недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 26.06.2014 року про повернення наказу стягувачеві на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», визнано бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області під час примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року по справі № 14-19/17-4520-2011 незаконною.

За твердженням позивача, наказ господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року по справі № 14-19/17-4520-2011 не виконано до теперішнього часу, у звязку з чим він звернувся до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування шкоди.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Спеціальними нормами (частиною 2 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", частиною 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу") також передбачено відшкодування збитків, заподіяних державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди (збитків) та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Вимога про відшкодування збитків (шкоди) може бути пред'явлена виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

В даному випадку позивач послався на те, що неправомірні дії Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області полягали у бездіяльності державного виконавця під час примусового виконання господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року по справі № 14-19/17-4520-2011, що було встановлено ухвалою господарського суду Одеської області від 20.10.2014 року у справі № 14-19/17-4520-2011, тому згідно з статтею 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. Вказані неправомірні дії Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, за твердженням позивача, позбавили його можливості отримати задоволення своїх вимог щодо отримання позивачем грошових коштів за рішенням господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року у справі №14-19/17-4520-2011.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на кожну зі сторін, що беруть участь у справі, обов'язок доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Однак, в даному випадку позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не надав жодного доказу, який свідчив би про наявність на теперішній час у ОСОБА_2 господарства «Зірка-Б» належного йому майна, на яке можливо було б звернути стягнення в межах примусового виконання рішення у справі №14-19/17-4520-2011, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, надавши оцінку наявним матеріалам справи, дійшла висновку про недоведеність позивачем наявності всіх складових, необхідних для примусового стягнення шкоди з відповідача, з огляду ще й на те, що позивачем надано до суду ксерокопію запиту від 04.09.2012 року № 40775, затверджену ним же, без надання доказів належності цього запиту до матеріалів виконавчого провадження, як стверджував позивач. До того ж, в постанові ВДВС від 26.06.2014 року ВП №42118486, яку суд визнав недійсною, було зазначено про повернення стягувачеві не наказу суду від 24.02.2012 року, а виконавчого листа від 23.01.2012 року, якого взагалі не міститься в матеріалах справи, враховуючи ще й те, що на виконанні ВДВС знаходилося зведене виконавче провадження №ДВ-15/289, до складу якого входив і наказ господарського суду від 24.02.2012 року, а не виконавче провадження №42118486. Тому позивачем в даному випадку не доведено суду належними та допустимими доказами по справі причинно-наслідковий зв»язок між неправомірними діями відповідача та фактом спричинення шкоди позивачу в розмірі невиконаного наказу суду.

Крім того, частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до шкоди, завданої юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх посадових і службових повноважень, здійснюється державою (Автономною республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 2 пункту 9 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади ( органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету ( місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо для відшкодування такої шкоди необхідно додаткові кошти понад обсяг бюджетних призначень, в установленому законодавством порядку подаються відповідні пропозиції щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) та /або виділення коштів з резервного фонду державного ( місцевого бюджету).

Згідно з абзацом 3 пункту 2, пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року № 45, рішення про стягнення коштів боржників (розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства) виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій)).

Виходячи з положень статті 56 Конституції України, статті 1173 Цивільного кодексу частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, дією чи бездіяльністю органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою за рахунок державного бюджету.

При цьому, враховуючи правовий висновок, наведений в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12-рп/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої законними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Відповідно до приписів частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Таким чином, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, заподіяної діями бездіяльністю) органів державної виконавчої служби, співвідповідачами є відповідні органи Державного казначейства України (Державної казначейської служби України), до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

У даній справі ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2015 року у справі № 916/3399/15 було припинено провадження у справі №916/3399/15 в частині вимог до Державного бюджету України через відділення Державної казначейської служби України в Біляївському районі Одеської області.

Дана ухвала сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили. При цьому, припинення провадження у справі щодо вимог до Державного бюджету України через відділення Державної казначейської служби України в Біляївському районі Одеської області унеможливлює прийняття судом рішення про стягнення бюджетних коштів з державної установи.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок суду, викладений в рішенні господарського суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі №916/3399/15 про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ на рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі № 916/3399/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі №916/3399/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам судового процесу в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5
ОСОБА_6