РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016Справа №910/111/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАФУД ГРУП"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів"

про стягнення 38422138,84 дол. США та 36957113,25 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАФУД ГРУП"

до 1.Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Термінал"

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Логістик"

про визнання поруки припиненою

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України": Бабій О.В., за довіреністю

від ТОВ "СІАФУД ГРУП": Токарев Г.Я., за довіреністю

від ТОВ "Міжнародна група морепродуктів": не з'явився

від ТОВ "Айс Термінал": не з'явився

від ТОВ "Айс Логістик": не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАФУД ГРУП" заборгованості за кредитними договорами №151310К15 від 28.07.2010, №151310К24 від 12.11.2010, №151314К1 від 10.02.2014 в загальному розмірі 38422138,84 дол. США та 36957113,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2016 позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.01.2016 скасовано, матеріали справи №910/111/16 повернуто Господарському суду міста Києва для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 порушено провадження у справі №910/111/16 та призначено до розгляду на 21.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 розгляд справи №910/111/16 відкладено на 11.04.2016.

08.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду м. Києва відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "СІАФУД ГРУП", на підставі ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, подано зустрічну позовну заяву про визнання поруки, встановленої договором поруки №151310Р15 від 28.07.2010, припиненою.

08.04.2016 через канцелярію суду позивачем та відповідачем подані документи на виконання вимог суду, а також клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 розгляд справи №910/111/16 відкладено на 18.04.2016 та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАФУД ГРУП".

12.04.2016 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Компанії Айс Термінал Лімітед (ICE TERMINAL LIMITED) з вимогою про визнання недійсним договору поруки №15130Р15 від 28.07.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Компанії Айс Термінал Лімітед (ICE TERMINAL LIMITED) повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 розгляд справи відкладено на 29.04.2016 та залучено до участі у розгляді справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів" (01021, м.Київ, вул.Кловський узвіз, буд.11), Товариство з обмеженою відповідальністю "Айс Термінал" (07442, Київська обл., Броварський район, смт.Велика Димерка, вул.Броварська, буд.152), Товариство з обмеженою відповідальністю "Айс Логістик" (04074, м.Київ, вул.Вишгородська, буд.28/1) до участі у розгляді справи у якості відповідачів 2, 3, 4 за зустрічним позовом.

25.04.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли докази направлення копій зустрічної позовної заяви відповідачам 2, 3, 4 за зустрічним позовом, а також доповнення до зустрічної позовної заяви та доповнення до відзиву на первісний позов.

26.04.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Компанії Айс Термінал Лімітед (ICE TERMINAL LIMITED) з вимогою про визнання недійсним договору поруки №15130Р15 від 28.07.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Компанії Айс Термінал Лімітед (ICE TERMINAL LIMITED) повернуто заявнику без розгляду.

29.04.2016 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строків вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні 29.04.2016 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та не заперечив проти відкладення розгляду справи.

Представники відповідача, третьої особи, а також відповідачів 2, 3, 4 за зустрічним позовом в судове засідання не з'явились, третя особа та відповідачі 2, 3, 4 про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Враховуючи нез'явлення відповідача, третьої особи та відповідачів 2, 3, 4 за зустрічним позовом в судове засідання, а також ненадання ними витребуваних документів, господарський суд задовольнив клопотання відповідача та відклав розгляд справи на 23.05.2016.

18.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Компанії Айс Термінал Лімітед (ICE TERMINAL LIMITED) з вимогою про визнання недійсним договору поруки №15130Р15 від 28.07.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Компанії Айс Термінал Лімітед (ICE TERMINAL LIMITED) повернуто заявнику без розгляду.

23.05.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником ТОВ «Сіафуд Груп» було подано клопотання про призначення судової фінансово-кредитної (економічної) експертизи та заява про застосування позовної строків позовної давності.

У судове засідання 23.05.2016 представники ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ТОВ "СІАФУД ГРУП" з'явились, представники ТОВ "Міжнародна група морепродуктів", ТОВ "Айс Термінал" та ТОВ "Айс Логістик" не з'явились.

Дослідивши у судовому засіданні 23.05.2016 клопотання представника ТОВ "СІАФУД ГРУП" про призначення судової фінансово-кредитної (економічної) експертизи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. (п.п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за кредитними договорами №151310К15 від 28.07.2010, №151310К24 від 12.11.2010, №151314К1 від 10.02.2014 в загальному розмірі 38422138,84 дол. США та 36957113,25 грн.

В обґрунтування вимог позивач надав до позовної заяви розрахунок заборгованості за вказаними кредитними договорами. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не погоджується з сумою заборгованості, визначеною позивачем, та наводить свої розрахунки, які суттєво різняться з розрахунками позивача.

Дослідивши питання, які відповідач запропонував поставити на вирішення судового експерта суд дійшов висновку, що вони безпосередньо стосуються умов вказаних кредитних договорів та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам договорів в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами (розрахунками кредитної заборгованості, наданими сторонами, банківськими виписками про рух коштів по рахунку, меморіальними ордерами, як доказами надання кредиту, доказами, які свідчать про направлення позивачем відповідачу претензії про дострокове повернення кредиту тощо). Тобто, вирішення питань, перелік яких наведений відповідачем у клопотанні про призначення у справі судової фінансово-кредитної (економічної) експертизи, не потребує спеціальних знань, оскільки наявні у матеріалах справи докази є достатніми для встановлення фактів, що входять до предмету доказування у даній справі та підлягають дослідженню судом.

Крім того, дії відповідача, направлені на ініціювання проведення у справі судової експертизи, призводять до затягування судового процесу та є зловживанням своїми процесуальними правами.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку, зокрема, призначення судової експертизи. Зупинення провадження у справі в даному випадку є факультативним.

При цьому, господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч. 1 ст. 79 ГПК України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України).

Виходячи зі змісту частини другої статті 79 ГПК України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог, а призначення судової експертизи у відповідності до ст.41 ГПК України можливе у випадку, коли при вирішенні господарського спору виникають питання, які потребують спеціальних знань.

Оскільки в даному випадку зупинення провадження у справі пов'язано з проведенням експертизи, метою якої по суті є встановлення суми боргу за кредитними договорами, укладеними між сторонами у справі, що може бути з'ясовано судом на підставі дослідження умов самих кредитних договорів та інших доказів і не потребує спеціальних знань, то суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача.

У судовому засіданні 23.05.2016 представник ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надав усні пояснення по суті спору, первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Представник ТОВ "СІАФУД ГРУП" у судовому засіданні 23.05.2016 надав усні пояснення по суті спору, проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

28.07.2010 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - позивач за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, кредитор, банк), Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група морепродуктів» (далі - третя особа, позичальник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіафуд Груп» (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, поручитель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Айс Термінал» (далі - відповідач за зустрічним позовом - 3) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айс Логістик» (далі - відповідач за зустрічним позовом - 4) було укладено Генеральну кредитну угоду № 151310N1 (далі - Генеральна угода), відповідно до умов якого банк проводить кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 4.5 Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов Кредитного договору, укладеного в рамках цієї генеральної угоди.

В подальшому, сторонами було укладено ряд Додаткових угод до Генеральної кредитної угоди.

28.07.2010 між банком та позичальником було укладено Кредитний договір № 151310К15 (далі - Кредитний договір №1), відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах цього Договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, встановлені цим Договором.

Відповідно до пунктів 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4 та 3.2.5 Кредитного договору №1 ліміт кредитної лінії - 8 000 000 дол. США; ліміт кредитування обігового капіталу Групи МГМ на 2010-2011 - 170 000 000,00 грн; кінцевий термін погашення кредиту - 27.07.2011; цілі кредиту - поповнення оборотних коштів; проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої процентної ставки у розмірі 11,5 % річних.

Процентна ставка за цим Договором збільшується на 2% річних у разі невиконання/порушення позичальником хоча б однієї з умов згідно з п.п. 5.1.4.7, 5.1.4.11, 5.5.1-5.5.2. цього Договору. Підвищена процентна ставка застосовується починаючи з першого дня кварталу наступного за кварталом, у якому таку умову невиконано/порушено, до останнього дня кварталу, в кому таку умову було виконано.

Ненадання позичальником до банку довідок банків про рух коштів та заборгованість за кредитами і довідки позичальника про середньоденні залишки на поточних рахунках, обсяги операцій з купівлі-продажу валюти та переказних операцій в інших банках у строки визначені п.п. 6.10.1.1 цього Договору, вважається невиконанням п.п.5.1.4.7, 5.5.1-5.5.2 цього Договору із застосуванням підвищеної процентної ставки на 2% річних.

Процентна ставка за цим Договором збільшується на 2% річних у разі невиконання позичальником хоча б однієї з умов згідно з п.п. 5.1.4.14-5.1.4.15 цього Договору. Підвищена процентна ставка застосовується починаючи з дати порушення такого зобов'язання та діє до дати його виконання.

Процентна ставка за цим Договором збільшується на 2% річних у разі невиконання/порушення Позичальником хоча б однієї з умов згідно з п.п. 5.1.4.9- 5.1.4.10 цього Договору. Підвищена процентна ставка застосовується починаючи з першого дня кварта вступного за кварталом, у якому таку умову невиконано/порушено, до останнього дня кварталу, в кому таку умову було виконано.

Згідно з п. 3.2.6.2 Кредитного договору №1 позичальник сплачує банку щомісяця комісію за управління кредитною лінією у розмірі 0,018 % від ліміту заборгованості.

Пунктом 3.5.1 Кредитного договору №1 сторонами погоджено, що позичальник сплачує банкові проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п. 3.2 цього Договору, у валюті кредиту. Такі проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - до 15 числа) на рахунок, зазначений у п. 3.8 цього Договору. Протягом цього періоду сплачуються проценти за користування кредитом за попередній місяць. Проценти за користування кредитом за останній період нарахування процентів за користування кредитом підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Згідно з п. 3.6 Кредитного договору №1 позичальник зобов'язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом та інших належних до сплати платежів за цим Договором протягом 10 банківських, днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення, у разі, якщо відбувся інший, крім зазначеного у пп.(а) - (в) цього пункту Договору випадок, передбачений цим Договором чи Гарантійними документами як підстава дострокового погашення кредиту та/або звернення стягнення на майно Позичальника та/або Поручителя.

Відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору №1 позичальник зобов'язаний сплатити банкові такі комісії за цим Договором:

- комісію за відкриття кредитної лінії у розмірі, встановленому в п.3.2 цього Договору комісія сплачується одноразово у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату платежу на рахунок, вказаний у п.3.8 цього Договору, протягом 10 банківських днів з дати підписання цього Договору, але не пізніше дати надання Кредиту.

- комісію за управління кредитною лінією у розмірі, встановленому в п.3.2 цього Договору.

Комісія нараховується з дати надання Кредиту до повного виконання зобов'язання позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного Договором, у разі невиконання Позичальником зобов'язань за основним боргом за Договором.

У разі прострочення будь-яких платежів за основним боргом за кредитом комісія нараховується на суму фактичної заборгованості за кредитом.

У разі перевищення суми заборгованості за основним боргом за кредитом над сумою ліміту заборгованості при зменшенні ліміту кредитної лінії, базою для нарахування комісії є сума фактичної заборгованості за основним боргом.

Така комісія нараховується за період нарахування комісії за управління кредитною лінією у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату нарахування, в останній банківський день місяця, і підлягає сплаті щомісяця з 1 по 7 число місяця, наступного за розрахунковим (у січні та травні - до 15 числа), на рахунок, зазначений у п.3.8 цього Договору. Комісія за управління кредитною лінією за останній період нарахування комісії за управління кредитною лінією підлягає сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Згідно з п. 5.1.2 Кредитного договору №1 позичальник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі погашати банкові заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитами, комісії та інші платежі за цим Договором.

Відповідно до п. 6.1.1 Кредитного договору №1 подія, коли позичальник не сплатив банкові у строк платежі з погашення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів належних до сплати згідно з цим Договором, або не виконав будь-які інші умови та/або зобов'язання за цим Договором, повинна тлумачитись, як подія невиконання зобов'язань.

Пунктом 6.2 Кредитного договору №1 погоджено сторонами наслідки подій невиконання зобов'язань: якщо сталася і триває подія невиконання зобов'язань, банк письмово повідомляє позичальника (у порядку, зазначеному в п. 8.3 Договору), що непогашена частина Кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, комісії а також інші платежі, нараховані згідно з цим Договором, підлягають достроковому поверненню. Банк набуває право здійснити договірне списання коштів за кредитом або його частиною, процентами за користування кредитом, комісіями та іншими платежами, нарахованими згідно з цим Договором на користь банку з рахунків позичальника, зазначених у п.2.1.13, у гривнях та/або в іноземних валютах та купівлю за рахунок цих коштів іноземної валюти або продаж, обмін (конвертацію) цих коштів на міжбанківському валютному ринку України на умовах, зазначених, у п.3.7.6 з метою погашення заборгованості позичальника, та/або звернути стягнення на предмет забезпечення виконання зобов'язань позичальника.

В подальшому сторонами було укладено ряд Додаткових угод до Кредитного договору №1, якими сторони, зокрема змінювали процентну ставку, ліміт кредитної лінії, кінцевий термін повернення кредитних коштів.

12.11.2010 між банком та позичальником було укладено Кредитний договір № 151310К24 (далі - Кредитний договір №2) відповідно до умов якого, банк надає позичальникові кредит шляхом відкриття мультивалютної відновлюваної відкличної кредитної лінії на умовах цього Договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, встановлені цим Договором.

Відповідно до пунктів 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4, 3.2.5 та 3.2.6 Кредитного договору №2 ліміт кредитної лінії: еквівалент 25 500 000 дол. США, в т.ч. встановлюються такі субліміти за Договором:

- субліміт для вибірки в гривні - еквівалент 8 000 000,00 дол. США за курсом НБУ на день отримання Кредиту;

- субліміт для вибірки в дол. США - 17 500 000 дол. США за курсом НБУ на день отримання Кредиту.

Ліміт кредитування обігового капіталу Групи МГМ на 2010-2011: 210 000 000,00 грн.

Спільний ліміт заборгованості: еквівалент 25 500 000 дол. США.

Кінцевий термін погашення кредиту: 11 листопада 2013 року.

Цілі Кредиту: поповнення обігових коштів.

Проценти за користування кредитом сплачуються позичальником виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі:

- у гривні - 20,0% річних;

- у дол. США - 10,0% річних.

Процентна ставка за цим Договором збільшується на 2% річних у разі невиконання/порушення позичальником хоча б однієї з умов згідно з п.п. 5.1.4.7, 5.1.4.11, 5.5.1-5.5.2. цього Договору. Підвищена процентна ставка застосовується починаючи з першого дня кварталу наступного за кварталом, у якому таку умову невиконано/порушено, до останнього дня кварталу, в кому таку умову було виконано.

Ненадання позичальником до банку довідок банків про рух коштів та заборгованість за кредитами і довідки позичальника про середньоденні залишки на поточних рахунках, обсяги операцій з купівлі-продажу валюти та переказних операцій в інших банках у строки визначені п.п. 6.10.1.1 цього Договору, вважається невиконанням п.п.5.1.4.7, 5.5.1-5.5.2 цього Договору із застосуванням підвищеної процентної ставки на 2% річних.

Процентна ставка за цим Договором збільшується на 2% річних у разі невиконання позичальником хоча б однієї з умов згідно з п.п. 5.1.4.14-5.1.4.15 цього Договору. Підвищена процентна ставка застосовується починаючи з дати порушення такого зобов'язання та діє до дати його виконання.

Процентна ставка за цим Договором збільшується на 2% річних у разі невиконання/порушення Позичальником хоча б однієї з умов згідно з п.п. 5.1.4.9- 5.1.4.10 цього Договору. Підвищена процентна ставка застосовується починаючи з першого дня кварта вступного за кварталом, у якому таку умову невиконано/порушено, до останнього дня кварталу, в кому таку умову було виконано.

Згідно з п. 3.2.7.1 Кредитного договору №2 позичальник сплачує банку щомісяця комісію за управління кредитною лінією у розмірі 0,028 % від ліміту заборгованості.

Відповідно до п. 3.4.1 Кредитного договору №2 позичальник зобов'язаний погасити повністю кредит у валюті кредиту, відповідно до заборгованості на рахунок, вказаний у п.3.8 цього Договору в строк, зазначений у п.3.2.3 цього Договору, здійснюючи чергові платежі з погашення згідно з Графіком збільшення та зменшення ліміту заборгованості за рахунок будь-яких грошових надходжень Позичальника.

Пунктом 3.5.1 Кредитного договору №2 визначено, що позичальник сплачує банкові проценти за користування кредитом у розмірі зазначеному в п.3.2 цього Договору, у валюті кредиту, відповідно до заборгованості. Такі проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів за користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту, відповідно заборгованості, і підлягають сплаті з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - до 15 числа) на рахунок, зазначений у п.3.8 цього Договору. Протягом цього періоду сплачуються проценти користування кредитом за попередній місяць. Проценти за користування кредитом за останній період нарахування процентів за користування кредитом підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за Кредитом.

Згідно з п. 3.6.2 Кредитного договору №2 позичальник зобов'язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом та інших належних до сплати платежів за цим Договором протягом 10 банківських, днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення, у разі, якщо відбувся інший, крім зазначеного у пп.(а) - (в) цього пункту Договору випадок, передбачений цим Договором чи Гарантійними документами як підстава дострокового погашення кредиту та/або звернення стягнення на майно Позичальника та/або Поручителя.

Відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору №2 позичальник зобов'язаний сплатити банкові комісію за управління кредитною лінією у розмірі, встановленому в п.3.2 цього Договору.

Комісія нараховується з дати надання Кредиту до повного виконання зобов'язання позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 днів з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного Договором, у разі невиконання Позичальником зобов'язань за основним боргом за Договором.

У разі прострочення будь-яких платежів за основним боргом за кредитом комісія нараховується на суму фактичної заборгованості за кредитом.

У разі перевищення суми заборгованості за основним боргом за кредитом над сумою ліміту заборгованості при зменшенні ліміту кредитної лінії, базою для нарахування комісії є сума фактичної заборгованості за основним боргом.

Така комісія нараховується за період нарахування комісії за управління кредитною лінією у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату нарахування, в останній банківський день місяця, і підлягає сплаті щомісяця з 1 по 7 число місяця, наступного за розрахунковим (у січні та травні - до 15 числа), на рахунок, зазначений у п.3.8 цього Договору. Комісія за управління кредитною лінією за останній період нарахування комісії за управління кредитною лінією підлягає сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Згідно з п. 5.1.2 Кредитного договору №2 позичальник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі погашати банкові заборгованість за кредитом, сплачувати проценти за користування кредитами, комісії та інші платежі за цим Договором.

Відповідно до п. 6.1.1 Кредитного договору №2 подія, коли позичальник не сплатив банкові у строк платежі з погашення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів належних до сплати згідно з цим Договором, або не виконав будь-які інші умови та/або зобов'язання за цим Договором, повинна тлумачитись, як подія невиконання зобов'язань.

Пунктом 6.2 Кредитного договору №2 погоджено сторонами наслідки подій невиконання зобов'язань: якщо сталася і триває подія невиконання зобов'язань, банк письмово повідомляє позичальника (у порядку, зазначеному в п. 8.3 Договору), що непогашена частина Кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, комісії а також інші платежі, нараховані згідно з цим Договором, підлягають достроковому поверненню. Банк набуває право здійснити договірне списання коштів за кредитом або його частиною, процентами за користування кредитом, комісіями та іншими платежами, нарахованими згідно з цим Договором на користь банку з рахунків позичальника, зазначених у п.2.1.13, у гривнях та/або в іноземних валютах та купівлю за рахунок цих коштів іноземної валюти або продаж, обмін (конвертацію) цих коштів на міжбанківському валютному ринку України на умовах, зазначених, у п.3.7.6 з метою погашення заборгованості позичальника, та/або звернути стягнення на предмет забезпечення виконання зобов'язань позичальника.

В подальшому сторонами було укладено ряд Додаткових угод до Кредитного договору №2, якими сторони, зокрема змінювали процентну ставку, ліміт кредитної лінії, кінцевий термін повернення кредитних коштів.

10.02.2014 між банком та позичальником було укладено Кредитний договір № 151314К1 (далі - Кредитний договір №3), відповідно до умов якого, банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим Договором.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3.1 та 2.4 Кредитного договору №3 кредит надається позичальнику: шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії; ліміт кредитної лінії: 10 000 000 дол. США; кінцевий термін погашення кредиту: 03.02.2015.

У відповідності до пункту 3.1 Кредитного договору №3:

- тип процентної ставки за Кредитом: змінювана (плаваюча);

- розмір процентної ставки за Кредитом визначається таким чином: базова ставка LIBOR для доларів США (6m) + 8,5%, але не менше ніж 9% річних та не більше 15% річних;

- на дату підписання сторонами цього Договору базова ставка LIBOR для доларів США (6 m) становить 0,34% річних.

- розмір процентної ставки за кредитом на дату підписання сторонами цього Договору 9% річних (0,34% + 8,5%, але не менше ніж 9,00% річних не більше ніж 15,00% річних).

- розмір процентної ставки за кредитом змінюється у випадках та в порядку, що передбачені пунктом 4.1 цього Договору.

- проценти за кредитом нараховуються протягом усього строку користування кредитом на залишок основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування кредитом на основі банківського року.

Пунктом 3.2.2 Кредитного договору №3 визначено, що розмір ставки комісії за управління 0,02% від ліміту кредитної лінії, зазначеного у пункті 2.3.1 цього Договору.

У разі перевищення основного боргу над лімітом кредитної лінії, зазначеним у підпункті 2.3.1 цього Договору, базою для нарахування комісії за управління є сума основного боргу. Розмір ставки комісії за управління змінюється у випадках та в порядку, що передбачені у пункті 4.2 цього Договору. Комісія за управління нараховується починаючи з дати набуття чинності цим Договором, відповідно до підпункту 14.1.1 цього Договору і закінчуючи датою повного виконання зобов'язань з погашення кредиту (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4 цього Договору.

Перший період нарахування комісії за управління починається з дати набуття чинності цим Договором і закінчується останнім календарним днем місяця набуття чинності цим Договором. Наступні періоди нарахування комісії за управління (крім останнього періоду) - кожний календарний місяць.

Останній період нарахування комісії за управління:

- починається з першого числа місяця, у якому відбулось повне погашення основного боргу (у випадку невиконання позичальником зобов'язань з погашення основного боргу - з першого числа місяця, у якому наступить 90-й день з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з пунктом 4 цього Договору);

- закінчується датою повного виконання зобов'язань з погашення основного боргу (включно) (у випадку невиконання позичальником зобов'язань з погашення основного боргу - 90-м днем з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4 цього Договору (включно).

Комісія нараховується пропорційно кількості днів дії ліміту кредитної лінії/основного боргу (у випадках, передбачених другим абзацом підпункту 3.2.2.1 цього Договору), та кількості календарних дні у місяці, на який припадає період нарахування комісії за управління.

Відповідно до п. 6.6 Кредитного договору-3 сплата процентів за кредитом (крім процентів за останній календарний місяць (у січні та травні - по 15 число). Протягом цього періоду сплачуються проценти за кредитом за попередній місяць.

Пунктом 6.8 Кредитного договору №3 визначено, що сплата комісії за управління (крім комісії за управління за останній період сплати такої комісії) має здійснюватись позичальником з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - по 15 число) у національній валюті України за офіційний курсом Національного банку України на дату останнього банківського дня попереднього місяця. Протягом цього періоду сплачується комісія за управління за попередній місяць.

Відповідно до п. 8.1.2 Кредитного договору №3 банк має право вимагати виконання грошових зобов'язань за цим Договором у повному обсязі у випадках, передбачених підпунктами 9.2.5 - 9.2.6 цього Договору, у строки передбачені підпунктами 9.2.5 - 9.2.6 цього Договору.

Згідно з п. 9.2.2 Кредитного договору №3 позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі погашати банку кредит, сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим Договором.

Відповідно до п. 9.2.6.3 Кредитного договору №3 позичальник зобов'язується здійснити погашення кредиту, процентів за кредитом, комісій та інших платежів за цим Договором у повному обсязі протягом 10 банківських днів з дня відправлення банком позичальнику повідомлення про необхідність такого погашення, якщо відбувся випадок, передбачений підпунктами 5.10.2-5.10.14 цього Договору.

В подальшому між банком та позивальником було укладено Додаткові договори №151314К1-1 від 12.02.2014, № 151314К1-2 від 30.04.2014, № 151314К1-3 від 26.05.2014, № 151314К1-4 від 18.07.2014. №151314К1-5 від 22.08.2014, № 151314К1-6 від 05.09.2014, № 151314К1-7 від 31.12.2014 та № 151314К1-8 від 03.07.2015.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань, передбачених умовами Кредитних договорів, банк, керуючись п. 3.6. та п. 6.2 Кредитного договору 1 та 2, та п. 8.1.2 та п. 9.2.6 Кредитного договору-3, 26.10.2015 направив позичальнику Вимогу про дострокове погашення заборгованості № 195-01/6705 від 23.10.15, в якій вимагав протягом 10 банківських днів здійснити дострокове погашення основного боргу та всіх нарахованих процентів, комісій та інших платежів, належних до сплати за Кредитними договорами.

Проте, позичальник не здійснив дострокового погашення основного боргу та всіх нарахованих процентів, комісій та інших платежів, належних до сплати за Кредитними договорами.

Як зазначає позивач в позовній заяві, станом на 28.12.2015, заборгованість позичальника складає:

1. За Кредитним договором №1:

- 5 500 000 дол. США - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 635 575 дол. США - проценти за користування кредитними коштами;

- 1 378 754,16 грн. - комісія за управління кредитною лінією.

2. За Кредитним договором №2:

-17 500 000 дол. США та 19 841 743,00 грн. - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 1 429 775 дол. США та 4 468 663,56 грн. - процентів за користування кредитними коштами;

- 5 103 027,02 грн. - комісія за управління кредитною лінією.

3. За Кредитним договором №3:

- 7 580 254 дол. США - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 723 266,63 дол. США - проценти за користування кредитними коштами;

- 3 255 879,07 грн. - комісія за управління кредитною лінією.

З наявних у матеріалах справи банківських виписок по особовому рахунку третьої особи вбачається, що банк свої зобов'язання за Кредитними договорами виконав належним чином, а саме надав третій особі кредити у належному розмірі.

Крім того, з вищезазначених банківських виписок також вбачається, що позичальник не виконав свої зобов'язання за Кредитними договорами в повному обсязі.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додані позивачем до позовної заяви банківські виписки по особовим рахункам позичальника є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами в розумінні статей 33, 34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Таким чином, судом встановлено, що позичальником були порушені зобов'язання за Кредитними договорами в частині повернення кредитів, сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії за управління кредитними лініями, внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість перед позивачем у наступних розмірах:

1. За Кредитним договором №1:

- 5 500 000 дол. США - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 635 575 дол. США - проценти за користування кредитними коштами;

- 1 378 754,16 грн. - комісія за управління кредитною лінією.

2. За Кредитним договором №2:

-17 500 000 дол. США та 19 841 743,00 грн. - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 1 429 775 дол. США та 4 468 663,56 грн. - процентів за користування кредитними коштами;

- 5 103 027,02 грн. - комісія за управління кредитною лінією.

3. За Кредитним договором №3:

- 7 580 254 дол. США - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 723 266,63 дол. США - проценти за користування кредитними коштами;

- 3 255 879,07 грн. - комісія за управління кредитною лінією.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитними договорами, між банком, позичальником, відповідачем 3, 4 та поручителем було укладено Договір поруки № 151310Р15 від 28.07.2010 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання.

Згідно з п. 4.1.1 Договору поруки кредитор має право вимагати від поручителя задоволення у повному обсязі всіх своїх грошових вимог, що випливають з основного зобов'язання у випадку, якщо позичальник не виконає грошове зобов'язання, передбачене кредитною угодою, протягом двадцяти днів з моменту отримання поручителем письмового повідомлення кредитора про факт такого невиконання.

Пунктом 4.1.2 Договору поруки визначено, що кредитор має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання поручителем та/або позичальником у випадку якщо протягом 20 робочих днів з моменту отримання поручителем письмового повідомлення кредитора про факт невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитною угодою та/або поручителем за цим Договором, вони не будуть виконанні, в тому числі:

- позичальник та/або поручитель не зміг виконати будь-яке із зобов'язань (в т.ч. в частині) по цьому Договору, чи Кредитній угоді;

- будь-яка інформація або гарантії позичальника та/або поручителя, надані або підтверджені у зв'язку з положеннями цього Договору чи Кредитної угоди виявились недостовірними на момент надання чи підтвердження, і ці дії потягли невиконання позичальником зобов'язань, що витікають з Кредитної угоди по сплаті належних до сплати на користь кредитора платежів;

- відбулось суттєва погіршення фінансового стану позичальника та/або поручителя;

- порушено справу про визнання позичальника та/або поручителя банкрутом.

20.06.2011 між банком, позичальником, відповідачем 3, 4 та поручителем було укладено Договір № 151310Р15-1 про внесення змін до Договору поруки, відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди доповнити пункт 2.1 підпунктом 2.1.7 в наступній редакції: «Поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань позичальника за Кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому.».

30.04.2014 між сторонами було укладено Договір № 151310Р15-2 про внесення змін до Договору поруки, відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди викласти термін «Кредитна угода» у наступній редакції: «Генеральна кредитна угода № 151310N1 від 28.07.2010 з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в межах та на підставі Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, є невід'ємними її частинами та складають єдиний документ (Генеральна угода та Додатки - далі Кредитна угода), укладена між кредитором, позичальником та поручителем, відповідно до якої кредитор при виконанні позичальником та поручителем певних її умов проводить операції з лімітом заборгованості, що не може перевищувати еквівалент 376 000 000,00 грн., на визначених Кредитною угодою умовах, строком погашення 27.07.2017 з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов Кредитної угоди.

03.07.2015 сторонами було укладено Договір № 151310Р15-3 про внесення змін до Договору поруки, відповідно до умов якого, поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами, що були внесені до умов:

а) Генеральної кредитної угоди № 151310N1 від 28.07.2010, яку було укладено між кредитором і позичальником, а саме:

- починаючи з додаткової угоди № 151310N1-1 від 12.11.2010 до додаткової угоди № 151310N1-17 від 31.12.2014;

б) Кредитного договору № 151310К15 від 28.07.2010, який було укладено з позичальником - 1 в рамках Генеральної угоди, а саме:

- починаючи з додаткової угоди № 151310К15-1 від 27.09.2010 до додаткової угоди № 151310К15-24 від 03.07.2015;

в) Кредитного договору № 151310К24 від 12.11.2010, який було укладено з позичальником - 1 в рамках Генеральної угоди, а саме:

- починаючи з додаткової угоди № 151310К24-1 від 25.05.2011 до додаткової угоди № 151310К24-22 від 03.07.2015

г) Кредитного договору № 151314К1 від 10.02.2014, який було укладено з позичальником - 1 в рамках Генеральної угоди, а саме:

- починаючи з додаткової угоди № 151314К1-1 від 12.02.2014 до додаткової угоди № 151314К1-8 від 03.07.2015.

Крім того, відповідно до пунктів 2, 3 та 4 Договору 151310Р15-3 про внесення змін до Договору поруки, поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма умовами Генеральної угоди, укладеної між кредитором та позичальниками, та Кредитних договір № 151310К15 від 28.07.2010, № 151310К24 від 12.11.2010, № 151314К1 від 10.02.2014, що укладені в рамках Генеральної угоди між кредитором і позичальником - 1.

Поручитель підтверджує, що всі зміни, які були внесені до Генеральної угоди та до Кредитних договір після дати укладання Договору, вносились за його попередньою згодою.

Поручитель підтверджує, що після укладання Генеральної угоди та Кредитних договорів, а також внесення до них змін, зазначених в п. 1 цього Договору про внесення змін Договору, порука, надана згідно з цим Договором, залишатиметься чинною.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з частин 1 та 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

29.10.2015 банк направив поручителю вимогу № 195-01/6763 від 28.10.2015 про погашення заборгованості, докази отримання зазначеної вимоги поручителем містяться у матеріалах справи.

У своїй зустрічні позовній заяві, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати поруку за Договором поруки припиненою.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, порука яка виникла на підставі Договору поруки, припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя.

На підтвердження доводів, викладених у зустрічній позовній заяві, позивачем за зустрічним позовом було долучено до неї повідомлення про порушення зобов'язань № 195-01/1321 від 26.02.2015, повідомлення про порушення зобов'язань № 195-01/2021 від 25.03.2015 та повідомлення про порушення зобов'язань № 195-01/3668 від 27.05.2015.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 7.4 Договору поруки визначено, що дія Договору припиняється після повного виконання основного зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, пунктом 7.4 Договору поруки не встановлено строку його дії, а відтак і не встановлено строку дії поруки за вказаним договором.

Отже до правовідносин сторін за Договором поруки підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Водночас, у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі ч. 4 ст. 559 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі №6-28цс14).

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.09.2014 у справі №6-53цс14, словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Проте, як вбачається з повідомлень про порушення зобов'язань № 195-01/1321 від 26.02.2015, № 195-01/2021 від 25.03.2015 та № 195-01/3668 від 27.05.2015, банк в них не змінював строки виконання основного зобов'язання, а лише вимагав виконання простроченого зобов'язання, більше того, вони були направлені поручителю, а не боржнику.

При цьому, банком було змінено строки виконання основного зобов'язання, лише при направленні позичальнику вимоги про дострокове погашення заборгованості № 195-01/6705 від 23.10.2015, в якій вже зазначалось не лише про погашення прострочених зобов'язань за Кредитними договорами, а й про строкові зобов'язання, тобто про дострокове погашення основного боргу та всіх нарахованих процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитними договорами протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком позичальнику даної вимоги, яка отримана позичальником 05.11.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, банк повинен був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання, тобто з 03.11.2015.

В свою чергу, позивач за первісним позовом надіслав до суду позовну заяву 15.01.2016, через послуги поштового зв'язку, що підтверджується штемпелем відділу поштового зв'язку.

З урахуванням зазначених правових норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення банком вимоги до поручителя про сплату заборгованості позичальника за Кредитним договором повинен обчислюватись з 03.11.2015, а оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя без пропуску шестимісячного строку, а саме 15.01.2016, шляхом направлення до господарського суду міста Києва засобами поштового зв'язку позовної заяви у даній справі, що підтверджується штемпелем поштового відділення на конверті, який міститься в матеріалах справи, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука не припинилась.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.01.2014, 17.09.2014, 19.03.2014, 17.09.2014 та пункті 4.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів».

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Позивач за зустрічним позовом, у своїх доповненнях до позовної заяви, та у відзиві на первісну позовну заяву, зазначає, що внесені додатковими угодами до Кредитних договорів зміни призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, в зв'язку з чим порука припинилась на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України.

На думку позивача за зустрічним позовом, збільшення обсягу його відповідальності без його згоди було спричинено укладенням Додаткових угод від 01.12.2014 до Кредитних договорів, якими було збільшено розмір комісії за управління кредитною лінією.

Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що поручитель погодився на умови Кредитної угоди, які існували на дату підписання Договору поруки, і не надавав своєї згоди на зміну істотних умов Кредитної угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Водночас порука не припиняється, якщо поручитель надав свою згоду на зміну умов основного зобов'язання. Згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Однак, зазначені доводи позивача за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження, з огляду на наступне.

Як вже встановлено судом, 03.07.2015 сторонами було укладено Договір № 151310Р15-3 про внесення змін до Договору поруки, відповідно до умов якого, поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами, що були внесені до умов:

а) Генеральної кредитної угоди № 151310N1 від 28.07.2010, яку було укладено між кредитором і позичальником, а саме:

- починаючи з додаткової угоди № 151310N1-1 від 12.11.2010 до додаткової угоди № 151310N1-17 від 31.12.2014;

б) Кредитного договору № 151310К15 від 28.07.2010, який було укладено з позичальником - 1 в рамках Генеральної угоди, а саме:

- починаючи з додаткової угоди № 151310К15-1 від 27.09.2010 до додаткової угоди № 151310К15-24 від 03.07.2015;

в) Кредитного договору № 151310К24 від 12.11.2010, який було укладено з позичальником - 1 в рамках Генеральної угоди, а саме:

- починаючи з додаткової угоди № 151310К24-1 від 25.05.2011 до додаткової угоди № 151310К24-22 від 03.07.2015

г) Кредитного договору № 151314К1 від 10.02.2014, який було укладено з позичальником - 1 в рамках Генеральної угоди, а саме:

- починаючи з додаткової угоди № 151314К1-1 від 12.02.2014 до додаткової угоди № 151314К1-8 від 03.07.2015.

Відповідно до пунктів 2, 3 та 4 Договору 151310Р15-3 про внесення змін до Договору поруки, поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма умовами Генеральної угоди, укладеної між кредитором та позичальниками, та Кредитних договір № 151310К15 від 28.07.2010, № 151310К24 від 12.11.2010, № 151314К1 від 10.02.2014, що укладені в рамках Генеральної угоди між кредитором і позичальником - 1.

Поручитель підтверджує, що всі зміни, які були внесені до Генеральної угоди та до Кредитних договір після дати укладання Договору, вносились за його попередньою згодою.

Поручитель підтверджує, що після укладання Генеральної угоди та Кредитних договорів, а також внесення до них змін, зазначених в п. 1 цього Договору про внесення змін Договору, порука, надана згідно з цим Договором, залишатиметься чинною.

Таким чином, з Договору № 151310Р15-3 про внесення змін до Договору поруки вбачається, що поручитель був обізнаний з усіма змінами, внесеними до Кредитних угод та Генеральної угоди додатковими угодами та надав згоду на внесення зазначених змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів погашення третьою особою заборгованості за Кредитними договорами, суд дійшов висновку про порушення третьою особою умов Кредитних договорів, внаслідок чого в неї перед банком виникла заборгованість, в свою чергу, відповідачем також не надано суду жодного доказу на підтвердження погашення ним заборгованості третьої особи за Кредитними договорами.

Відповідач за первісним позовом, заперечуючи проти первісного позову, зокрема зазначає про невірно здійсненні позивачем розрахунки заборгованості третьої особи за Кредитними договорами, оскільки на думку відповідача за первісним позовом, розрахунки повинні бути здійсненні не на дату визнання боржника банкрутом (28.12.2015), а на дату введення мораторію (14.12.2015), в зв'язку з чим відповідач за первісним позовом заявляв клопотання про призначення судової експертизи, яке було відхилене судом, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 було порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Група Морепродуктів" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В подальшому постановою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 у справі № 910/30460/15 було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Група Морепродуктів" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута голову ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Група Морепродуктів" Леськова Петра Івановича, оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Група Морепродуктів" банкрутом, господарську діяльність банкрута завершено, встановлено що, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) є таким, що настав з 28.12.2015 та припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута з 28.12.2015. Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/30460/15 було визнано кредиторами Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Група Морепродуктів":

- першої черги: Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" на суму 2 756 грн. 00 коп.;

- четвертої черги: Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" на суму 872 118 882 грн. 99 коп.;

- шостої черги: Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" на суму 125 689 341 грн. 39 коп.;

та визнано вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", які забезпечені заставою майна боржника на суму 3 545 822 грн. 58 коп.

В зазначеній ухвалі також зазначено: «До суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 1 001 356 802 грн. 96 коп. Заявлені кредитором вимоги виникли на підставі Генеральної кредитної угоди № 151310N1 від 28.07.2010, зі змінами та доповненнями, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Група Морепродуктів", Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс термінал", Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Логістик" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіафуд Гурп" та укладених між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Група Морепродуктів" в межах даної генеральної кредитної угоди кредитних договорів № 151310К15 від 28.07.2010, № 151310К24 від 12.11.2010, № 151314К15 від 10.02.2014.

Вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" визнані ліквідатором в повному обсязі та включені до реєстру вимог кредиторів боржника на суму 2 756 грн. 00 коп. до першої черги, на суму 997 808 224 грн. 38 коп. до четвертої черги та на суму 3 545 822 грн. 58 коп. окремо, як забезпечені заставою майна боржника.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 1 001 356 802 грн. 96 коп., дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених кредитором вимог, а тому погоджується з рішенням ліквідатора про включення кредиторських вимог на загальну суму 1 001 356 802 грн. 96 коп. до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна Група Морепродуктів".».

Отже, вищезазначеною ухвалою Господарського суду міста Києва, яка набрала законної сили, судом встановлено факт порушення третьою особою грошового зобов'язання за Кредитними договорами та встановлено розмір заборгованості третьої особи перед позивачем.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості:

1. За Кредитним договором №1:

- 5 500 000 дол. США - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 635 575 дол. США - проценти за користування кредитними коштами;

- 1 378 754,16 грн. - комісія за управління кредитною лінією.

2. За Кредитним договором №2:

-17 500 000 дол. США та 19 841 743,00 грн. - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 1 429 775 дол. США та 4 468 663,56 грн. - процентів за користування кредитними коштами;

- 5 103 027,02 грн. - комісія за управління кредитною лінією.

3. За Кредитним договором №3:

- 7 580 254 дол. США - заборгованість по поверненню кредитних коштів;

- 723 266,63 дол. США - проценти за користування кредитними коштами;

- 3 255 879,07 грн. - комісія за управління кредитною лінією,

є обґрунтованими та документально доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь:

1. За Кредитним договором №1:

- 611 164 дол. США 38 центів - пеня за прострочення погашення кредиту;

- 85 630 дол. США 04 центи - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

- 182 674,06 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитною лінією;

- 19 356 дол. США 70 центів та 3 768,64 грн. - 3 % річних;

- 6 008,17 грн. - інфляційні втрати

2. За Кредитним договором №2:

- 1 884 814 дол. США 98 центів та 861 077,29 грн. - пеня за прострочення погашення кредиту;

- 177 986 дол. США 42 центи та 570 250,96 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

- 678 897,00 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитною лінією;

- 56 822 дол. США 98 центів та 85 517,29 грн. - 3 % річних;

- 150 321,16 грн. - інфляційні втрати

3. За Кредитним договором №3:

- 2 087 517 дол. США 73 центи - пеня за прострочення погашення кредиту;

- 104 676 дол. США 92 центи - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

- 349 618,57 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитною лінією;

- 25 298 дол. США 06 центів та 8 586,81 грн. - 3 % річних;

- 12 326,49 грн. - інфляційні втрати

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.2 Кредитних договорів №1 та №2 у разі невиконання зобов'язань згідно пп. пп. 3.4.1, 3.5.1, статтею 4 цього Договору позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 цього Договору, і підлягає сплаті у національній валюті України, на рахунок, зазначений у п. 3.8 (б).

Пунктом 3.2. Кредитних договорів №1 та №2 визначено розмір пені за прострочення позичальником платежів за цим Договором: подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 10.2 Кредитного договору №3 у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) позичальником будь-яких грошових зобов'язань, визначених цим Договором, позичальник сплачує банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов'язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов'язань.

Пеня підлягає сплаті у національній валюті України за офіційний курсом НБУ, встановленим на день сплати (текст, виділений курсивом, включається до договору у разі, якщо договором передбачено надання кредиту в іноземній валюті), на рахунок, відкритий відповідно до підпункту (б) пункту 5.11 цього Договору.

Щодо вимог про стягнення:

1. За Кредитним договором №1:

- 611 164 дол. США 38 центів - пеня за прострочення погашення кредиту;

- 85 630 дол. США 04 центи - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

2. За Кредитним договором №2:

- 1 884 814 дол. США 98 центів - пеня за прострочення погашення кредиту;

- 177 986 дол. США 42 центи - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

3. За Кредитним договором №3:

- 2 087 517 дол. США 73 центи - пеня за прострочення погашення кредиту;

- 104 676 дол. США 92 центи - пеня за несвоєчасну сплату процентів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 р. у справі № 3-29гс15.

Більше того, пунктом 7.2 Кредитних договорів №1 та №2 та п. 10.2 Кредитного договору №3 передбачено, що пеня підлягає сплаті у національній валюті України.

Позивачем при нарахуванні та заявлені до стягнення пені в доларах США вищезазначені норми закону та умови Кредитних договорів не враховано, а тому судом здійснено перерахунок розрахованої та заявленої пені у гривні та встановлено, що позивачем було вірно розраховано пеню у гривні, з урахуванням положень ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». В свою чергу, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в дол. США задоволенню не підлягають, з підстав викладених вище.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню:

1. За Кредитним договором №1:

- 182 674,06 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитною лінією;

2. За Кредитним договором №2:

- 861 077,29 грн. - пеня за прострочення погашення кредиту;

- 570 250,96 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

- 678 897,00 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитною лінією;

3. За Кредитним договором №3:

- 349 618,57 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитною лінією.

23.05.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача за первісним позовом було подано заяву про пропуск строку позовної давності.

У судовому засіданні 23.05.2016, представник відповідача за первісним позовом, надаючи пояснення по суті спору, зазначив, що подана ним заява, є заявою про застосування строків позовної давності саме щодо нарахувань пені.

Згідно з статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року N 10 (далі - Постанова № 10) позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Відповідно до п. 2.2 Постанови № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Однак, оскільки судом відмовлено позивачу у стягненні пені, розрахованої у доларах США, суд досліджує заяву відповідача про застосування строків позовної давності в частині вимог про стягнення пені у гривні, проте, відповідно до доданих розрахунків до позовної заяви, позивач не нараховує пеню поза строком позовної давності.

Щодо вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Зокрема, про можливість застосування до кредитних відносин ч. 2 ст. 625 зазначено також у постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2015 у справі № 910/20969/14.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем було вірно визначено розміри 3% річних та інфляційних втрат, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають:

1. За Кредитним договором №1:

- 19 356 дол. США 70 центів та 3 768,64 грн. - 3 % річних;

- 6 008,17 грн. - інфляційні втрати

2. За Кредитним договором №2:

- 56 822 дол. США 98 центів та 85 517,29 грн. - 3 % річних;

- 150 321,16 грн. - інфляційні втрати

3. За Кредитним договором №3:

- 25 298 дол. США 06 центів та 8 586,81 грн. - 3 % річних;

- 12 326,49 грн. - інфляційні втрати

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, з урахуванням пені, 3 % річних, інфляційних втрат в загальному розмірі 38 422 138 дол. США (що в гривневому еквіваленті складає 888 991 699,50 грн.) та 36 957 113,25 грн., підлягають частковому задоволенню в розмірі 810 697 933,08 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАФУД ГРУП" (04074, м. Київ, вулиця Вишгородська, будинок 28/1; ідентифікаційний код: 32044300) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вулиця Горького, будинок 127; ідентифікаційний код: 00032112) заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 30 580 254 (тридцять мільйонів п'ятсот вісімдесят тисяч двісті п'ятдесят чотири) дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 707 550 198 (сімсот сім мільйонів п'ятсот п'ятдесят тисяч сто дев'яносто вісім) грн. 80 коп., заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 19 841 743 (дев'ятнадцять мільйонів вісімсот сорок одна тисяча сімсот сорок три) грн.. 00 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2 788 616 (два мільйони сімсот вісімдесят вісім тисяч шістсот шістнадцять) дол. США 63 центи, що в гривневому еквіваленті складає 64 521 578 (шістдесят чотири мільйони п'ятсот двадцять одна тисяча п'ятсот сімдесят вісім) грн.. 24 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі 4 468 663 (чотири мільйони чотириста шістдесят вісім тисяч шістсот шістдесят три) грн.. 56 коп., заборгованість по сплаті комісії за управління кредитною лінією в розмірі 9 737 660 (дев'ять мільйонів сімсот тридцять сім тисяч шістсот шістдесят) грн. 25 коп., пеню в розмірі 1 963 620 (один мільйон дев'ятсот шістдесят три тисячі шістсот двадцять) грн.. 88 коп., 3 % річних в розмірі 101 477 (сто одна тисяча чотириста сімдесят сім) дол. США 74 центи, що в гривневому еквіваленті складає 2 347 939 (два мільйони триста сорок сім тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) грн.. 79 коп., 3 % річних в розмірі 97 872 (дев'яносто сім тисяч вісімсот сімдесят дві) грн.. 74 коп. та інфляційні втрати в розмірі 168 655 (сто шістдесят вісім тисяч шістсот п'ятдесят п'ять) грн.. 82 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАФУД ГРУП" (04074, м. Київ, вулиця Вишгородська, будинок 28/1; ідентифікаційний код: 32044300) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вулиця Горького, будинок 127; ідентифікаційний код: 00032112) витрати по сплаті судового збору в розмірі 159 959 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 72 коп.

5. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

6. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.05.2016.

Суддя О.А. Грєхова