ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Справа № 05-5-43/1913-49/272-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка В.Я.,
суддів:Білошкап О.В., Панової І.Ю.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
на ухвалугосподарського суду м. Києва від 09.11.2015 року
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року
у справі№ 05-5-43/1913-49/272-2012 господарського суду м. Києва
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Ексім"
провизнання банкрутом
за участю представників сторін: від Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - Бічуков А.В. дов. № 3740 від 30.12.2015 року, від Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" - Волощук Р.А. дов. № 010-01/5351 від 06.08.2013 року, від Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" - Волинський А.В. № 13-11-3713 від 29.03.2016 року, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" - Михаленко Л.С. дов. № 366/12 від 18.12.2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року у справі № 05-5-43/1913-49/272-2012 (суддя - Чеберяк П.П.) задоволено заяву арбітражного керуючого ОСОБА_8 про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого, затверджено оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_8 за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Ексім" (далі - ТОВ "Фактор Ексім") з 11.07.2012 року по 03.04.2013 року в розмірі 19 752,43 грн., задоволено заяву арбітражного керуючого ОСОБА_9 про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого та затверджено оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_9 за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Фактор Ексім" з 03.04.2013 року по 16.05.2015 року в розмірі 60 791,88 грн., а також витрати арбітражного керуючого, понесені при виконанні обов'язків ліквідатора банкрута в розмірі 6 601,47 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року у справі № 05-5-43/1913-49/272-2012 (головуючий суддя - Остапенко О.М., суддя - Пантелієнко В.О., суддя - Разіна Т.І.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") на ухвалу господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року у справі № 05-5-43/1913-49/272-2012 про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року у справі № 05-5-43/1913-49/272-2012 про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого залишено без змін.

Не погоджуючись із ухвалою господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року у справі № 05-5-43/1913-49/272-2012, ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року у справі № 05-5-43/1913-49/272-2012.

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 1, 31, 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції до набрання чинності з 19.01.2013 року змін, внесених Законом України від 22.12.2011 року № 4212-VI) (далі - Закон про банкрутство), ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду м. Києва звернувся ліквідатор ТОВ "Фактор Ексім" із заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст. 51 Закону про банкрутство, посилаючись на неспроможність виконати грошові зобов'язання перед кредиторами в сумі 185 638 231, 51 грн. та 54 830 593, 23 дол. США.

Ухвалою господарського суду м. Києва у справі № 05-5-43/1913 від 04.04.2012 року вказану заяву повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2012 року апеляційну скаргу ТОВ "Фактор Ексім" задоволено, ухвалу господарського суду м. Києва від 04.04.2012 року у справі № 05-5-43/1913 скасовано. Справу № 05-5-43/1913 скеровано до господарського суду м. Києва для розгляду по суті зі стадії прийняття.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.06.2012 року вказану справу прийнято до провадження для нового розгляду та присвоєно їй № 05-5-43/1913-49/272-2012.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Провадження у даній справі про банкрутство здійснюється у відповідності до положень Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року.

Постановою господарського суду м. Києва від 11.07.2012 року ТОВ "Фактор Ексім" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_8

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.04.2013 року припинено повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_8; призначено ліквідатором ТОВ "Фактор Ексім" арбітражного керуючого ОСОБА_9

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.07.2014 року, з урахуванням змін, внесених за наслідками перегляду в суді апеляційної інстанції, затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Фактор Ексім".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.02.2015 року відмовлено ТОВ "Фактор Нафтогаз" у задоволенні скарги на дії ліквідатора банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_9; усунуто арбітражного керуючого ОСОБА_9 від виконання ним повноважень ліквідатора банкрута та призначено на відповідну посаду арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2015 року до суду надійшла заява арбітражного керуючого ОСОБА_8 про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого.

Крім того, 29.10.2015 року до суду надійшла заява арбітражного керуючого ОСОБА_9 про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого.

За наслідками розгляду поданих заяв, оскаржуваною ухвалою господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року задоволено заяву арбітражного керуючого ОСОБА_8 про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого, затверджено оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_8 за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Фактор Ексім" з 11.07.2012 року по 03.04.2013 року в розмірі 19 752,43 грн., задоволено заяву арбітражного керуючого ОСОБА_9 про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого та затверджено оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_9 за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Фактор Ексім" з 03.04.2013 року по 16.05.2015 року в розмірі 60 791,88 грн., а також витрати арбітражного керуючого, понесені при виконанні обов'язків ліквідатора банкрута в розмірі 6 601,47 грн.

Переглядаючи вказану ухвалу від 09.11.2015 року в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції та залишив її без змін.

При цьому, суди попередніх інстанцій виходили з такого.

Згідно зі ст. 31 Закону про банкрутство надання послуг професійного арбітражного керуючого відбувається на платній основі.

Відповідно до ч. 12 ст. 31 Закону про банкрутство оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

Частиною 14 ст. 31 Закону про банкрутство визначено, що оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень встановлюється та виплачується в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і затвердженому господарським судом, якщо інше не встановлено цим Законом, але не менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи перед порушенням провадження у справі про банкрутство.

Звіт про оплату послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого затверджується рішенням комітету кредиторів та ухвалою господарського суду (ч. 16 ст. 31 Закону про банкрутство).

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону про банкрутство витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії задовольняються у першу чергу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, в поданій до суду заяві арбітражний керуючий ОСОБА_8 просив суд затвердити розмір оплати послуг арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Фактор Ексім" з 11.07.2012 року по 03.04.2013 року, виходячи з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання відповідних повноважень на загальну суму 19 752,43 грн.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до заяви про затвердження розміру оплати послуг арбітражного керуючого ОСОБА_9, розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Фактор Ексім" з 03.04.2013 року по 16.05.2015 року, виходячи з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання відповідних повноважень становить 60 791,88 грн., а також витрати арбітражного керуючого, понесені при виконанні обов'язків у справі про банкрутство боржника становлять 6 601,47 грн., на підтвердження чого останнім до поданої заяви додано відповідні докази, зокрема: фіскальні чеки, квитанції та акт виконаних робіт.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як з апеляційній так і в касаційній скарзі ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" посилається на відсутність рішення комітету кредиторів про затвердження звіту про оплату послуг арбітражного керуючого та звіту про відшкодування витрат арбітражних керуючих (ліквідаторів) ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Проте, як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі здійснюється за особливою процедурою банкрутства, визначеною ст. 51 Закону про банкрутство. Оскільки, на момент виконання арбітражними керуючими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повноважень ліквідатора ТОВ "Фактор Ексім", комітету кредиторів створено не було, суд апеляційної інстанції вірно вказав на правомірність самостійного встановлення судом першої інстанції порядку оплати послуг арбітражного керуючого, який виконував обов'язки ліквідатора банкрута.

Доводи ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо безпідставного затягування ліквідаційної процедури, а відтак неналежного виконання арбітражними керуючими (ліквідаторами) ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїх обов'язків, що в свою чергу є підставою для відмови в оплаті їх послуг, правомірно відхилені судом апеляційної інстанції, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи, та не доведені скаржником, у відповідності до вимог ст. 33 ГПК України.

Крім того, жодних рішень з приводу неналежного виконання арбітражними керуючими (ліквідаторами) ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїх обов'язків судом першої інстанції не приймалось та матеріали справи не містять, а повноваження вказаних ліквідаторів були припинені саме на підставі поданих ними до суду заяв.

Отже, суди попередніх інстанцій, з урахуванням норм чинного законодавства, здійснивши перерахунок заявлених до затвердження сум, дійшли обґрунтованих висновків щодо наявності підстав для задоволення заяв арбітражних керуючих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та затвердження розміру оплати їх послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно з нормами ч. 2 вказаної статті, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року у справі № 05-5-43/1913-49/272-2012 залишити без змін.

Головуючий: Погребняк В.Я.
Судді:Білошкап О.В.
Панова І.Ю.