РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/5393/16

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т. Е. С. Т."

про стягнення 3 761, 00 грн

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

Від позивача: Лялюк Л. В. (за дов.)

Від відповідача: Широкорадюк А. Ю. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.С.Т." про стягнення 3 761,00 грн заборгованості за договором про встановлення сервітуту № ТМ-07-С/232 від 02.07.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 порушено провадження у справі № 910/5393/16 та призначено до розгляду на 11.04.2016.

Через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва 25.04.2016 від позивача у справі надійшла заява про зміну предмета позову (вих. № 155/1/11-3015 від 22.04.2016), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3 508, 20 грн основної заборгованості, 19, 83 грн інфляційних втрат та 14, 29 грн 3 % річних (змінені періоди заборгованості).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 розгляд справи відкладено на 26.04.2016.

В судовому засіданні 26.04.2016 судом оголошувалась перерва до 16.05.2016.

Через відділ канцелярії господарського суду 16.05.2016 надійшли:

- від відповідача клопотання про долучення документів до матеріалів справи;

- від позивача заява про зменшення розміру позовних вимог (вих. № 155/1/11-3239 від 16.0.2016), якою позивач просить стягнути з відповідача 19, 83 грн інфляційних втрат, 14, 29 грн 3 % річних.

В судове засідання 16.05.2016 представники сторін з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач підтримав заявлені позовні вимоги з врахуванням поданих ним заяв про зміну предмету позову та про зменшення позовних вимог.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав добровільного погашення боргу.

Подані позивачем заяви про зміну предмету позову та про зменшення розміру позовних вимог прийняті судом в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в подальшому розгляд справи здійснюється судом з врахуванням таких заяв.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором про встановлення сервітуту № ТМ-07-С/232 від 02.07.2012, в частині здійснення своєчасної плати за договором за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року.

У судовому засіданні 16.05.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 02.07.2012 між позивачем, як підприємством та відповідачем, як сервітуарієм укладено договір № 07 - С/232 про встановлення сервітуту, предметом якого є обмежене право користування сервітуарієм житловими та нежитловими будівлями комунальної власності (надалі - об'єкти розміщення) для розміщення сервітуарієм своїх телекомунікаційних мереж, що знаходяться за адресами зазначеними в додатку № 1 до договору (п. 1.1. договору).

Впродовж виконання сторонами договору ними неодноразово вносилися зміни до договору, зокрема, додатковою угодою № 10 до договору від 02.03.2015 сторони виклали договір про встановлення сервітуту № ТМ - 07-С/232 від 02.07.2012 в новій редакції (далі за текстом - договір).

Згідно з п. 3.1. договору сервітуарій зобов'язується вносити підприємству щорічну плату за користування об'єктом розміщення, відповідно до умов договору.

Щомісячний розмір плати за договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється підприємством сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця. Рахунок надається підприємством сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв'язку відповідно до реквізитів сервітуарія вказаних у договорі. Щомісячна плата становить 1 169, 40 грн в тому числі ПДВ 194, 90 грн (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4 договору плата сплачується сервітуарієм протягом 7 банківських днів з моменту отримання рахунку від підприємства.

В пункті 9.1. договору сторони погодили, що договір діє до 31.12.2015. Згідно з п. 9.2. договору в новій редакції у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається пролонгованим на один календарний рік на тих же умовах.

Припинення користування об'єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (п. 9.3. договору).

Згідно викладеного в заяві про зміну предмету позову за відповідачем рахувалася заборгованість по сплаті платежів за користування об'єктами розміщення передбачених договором за жовтень 2015 року, січень та березень 2016 року в розмірі 3 508, 20 грн.

При цьому, як встановлено судом платежі за користування об'єктами розміщення за грудень 2015 року та лютий 2016 року були сплачені відповідачем 24.02.2016 та 08.04.2016 відповідно.

Відповідачем заборгованість по сплаті платежів за користування об'єктами розміщення за жовтень 2015 року, січень та березень 2016 року була погашена в повному обсязі 12.05.2016 (після порушення провадження у справі), докази чого наявні в матеріалах справи.

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення 19, 83 грн інфляційних втрат за період прострочення з 01.12.2015 по 29.02.2016 та 14, 29 грн 3 % річних за період прострочення з 10.12.2015 по 29.02.2016, нарахованих на заборгованість по сплаті платежів за грудень 2015 року, січень та лютий 2016 року.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладено договір про встановлення сервітуту.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 3 статті 403 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання за договором в частині внесення плати за користування об'єктами розміщення за грудень 2015, січень та лютий 2016 років виконав з простроченням термінів встановлених договором (порушенням умов договору), докази чого містяться у матеріалах справи.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача про стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу за грудень 2015 року, січень та лютий 2016 року підлягають задоволенню відповідно до наведеного в заяві про зміну предмету позову розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Т. Е. С. Т." (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 31- Б; ідентифікаційний код 32667140) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація " (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51 - А; ідентифікаційний код 03366500) в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження" 19 (дев'ятнадцять) грн. 83 коп. інфляційних втрат, 14 (чотирнадцять) грн 29 коп. 3 % річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.05.2016.

Суддя О.М. Дупляк