ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016р. Справа№ 914/779/16

Суддя господарського суду Львівської області Долінської О.З. при секретарі Вашкевич Н.І. розглянувши матеріали справи

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», м. Запоріжжя

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Вона», м. Львів

про: стягнення 49 000,00 грн.,

За участю представників:

позивача: не зявився,

відповідача: ОСОБА_1 дов. №1/12 від 29.12.2015 року.

Учасникам судового процесу розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Вона» про стягнення 49 000,00 грн. Ухвалою від 22.03.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.04.2016 року.

В судове засідання 05.04.2016 року представник позивача не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, вимоги ухвали суду від 22.03.2016 року виконав.

Через відділ обліку та документального забезпечення суду за вх. №14008/16 від 31.03.2016 року представник позивача подав заяву, в якій просить, провести судове засіданні 05.04.2016 року без присутності уповноваженого представника, у звязку із неможливістю забезпечити його участь в дане судове засідання.

В судове засідання 05.04.2016 року представник відповідача не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, вимоги ухвали суду від 22.03.2016 року виконав частково.

Через відділ обліку та документального забезпечення суду за вх. №14311/16 від 01.04.2016 року представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в дане судове засідання, просять не позбавляти права сторони, передбаченого ст. 22 ГПК України, брати участь у господарських засіданнях та зазначає, що не погоджується з позовними вимогами ПрАТ «УАСК «АСКА», з підстав, які будуть наведені у відзиві на позов.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 05.04.2016 року розгляд справи відкладено на 18.04.2016 року.

В судове засідання 18.04.2016 року представник позивача не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, вимоги ухвали суду від 05.04.2016 року виконав.

Через відділ обліку та документального забезпечення суду за вх. №16746/16 від 18.04.2016 року представник позивача подав заяву, в якій просить, провести судове засіданні 18.04.2016 року без присутності уповноваженого представника, у звязку із неможливістю забезпечити його участь в дане судове засідання, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та долучив до даної заяви пояснення до позовної заяви.

В судове засідання 18.04.2016 року представник відповідача зявився, вимоги ухвали суду від 05.04.2016 року виконав частково. Подав через відділ обліку та документального забезпечення суду за вх. №16703/16 від 15.04.2016 року відзив.

Через відділ обліку та документального забезпечення суду за вх. №16867/16 від 18.04.2016 року представник відповідача подав клопотання, в якому просить надати можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.04.2016 року розгляд справи відкладено на 26.04.2016 року.

Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 17.05.2016 р. представник позивача не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом. Вимоги ухвали суду від 26.04.2016 року виконав частково.

Через відділ обліку та документального забезпечення суду за вх. №20926/16 17.05.2016 року від представника позивача поступила заява, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести судове засідання 17.05.2016 року без присутності представника ПрАТ «УАСК АСКА», у звязку з неможливістю забезпечити його явку та повідомляє, що не представляється можливим надати документи, які перелічені в ухвалі господарського суду Львівської області від 26.04.2016 року, у звязку з тим, що усі оригінали матеріалів знаходяться у зоні проведення антитерористичної операції у м. Донецьку.

03 липня 2014 року було прийнято рішення про зміну місця дислокації головного офісу ПрАТ «УАСК АСКА» у м. Запоріжжя (вул. Перемоги, 97А та вул. Жуковського, 55) та м. Київ (вул. Антонова, 5) з 03.08.2015 року було змінено юридичну адресу на м. Запоріжжя, вул. Перемога, 97 А, де значиться по даний час.

В судове засідання представник відповідача зявився. Просить в задоленні позову відмовити із підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №16703/16 від 15.04.2016 року), та у запереченні на пояснення позивача до позовної заяви (вх. №18824/16 від 29.04.2016р.), а також із врахуванням того, що позивач не надав суду документи, які вимагались ухвалою господарського суду Львівської області від 26.04.2016 року у даній справі через їх відсутність у позивача.

Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні зясувавши всі обставини справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог з огляду на таке.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним, виходячи із заявленого позову і пояснень, що містяться у справі.

19.12.2012 р. року ПрАТ УАСК АСКА було укладено договір № 2984722 про страхування транспортного засобу з Публічним акціонерним товариством Єнакіївський металургійний завод.

Застрахованим майном за вказаним Договором є автомобіль Шкода державний номер НОМЕР_1, а страховим випадком, крім інших, вважаються також збитки: пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу або його частин в результаті ДТП та ін.

Відповідно до постанови Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11.09.2013 р., по вул. Артема пр. Миру в м. Донецьку, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів, а саме:

ВАЗ державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2О і застрахованого Позивачем автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_1.

Внаслідок зазначеного ДТП, автомобіль «Шкода-Супер В», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою Відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України №б/н від 29.07.2013 року, страховим актом №4977 від 25.09.2013 року, що додані до позовної заяви.

Так, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що вказана ДТП трапилась внаслідок допущеного порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2, що підтверджується постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11.09.13 року.

Відповідно до умов договору, а саме п. 4.2. договору № 2984722 від 19.12.2012 року вартість матеріального збитку, у разі пошкодження застрахованого транспортного засобу розраховується на підставі даних огляду пошкодженого транспортного засобу, калькуляції вартості відновлювального ремонту на Фірмовому (Гарантійному) СТО або СТО по вибору Страхувальника, і висновка експерта-автотоварознавця складеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України та діючий на дату настання страхового випадку.

Згідно до п. 4.2.2. вищевказаного договору вартість матеріального збитку розраховується на підставі вартості відновлювального ремонту на Фірмовому (Гарантійному) СТО або СТО по вибору Страхувальника, але не більш за величину збитку, розрахованої відповідно до Методики і збільшеною на 30%.

Відповідно до Висновку експерта № 1325 від 12.08.2013 року вартість

відновлювального ремонту без урахування зносу автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_1 складає 58 000,21 грн., а відновлювальний ремонт автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_1 з урахуванням зносу складає 31 781,87 грн.

Відповідно до рахунку № 5223 від 05.08.2013 року, виставленого ТОВ Тратиум" власнику автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу складає 58030,00 грн.

Звіт автотоварознавчого дослідження № 1325 від 12.08.2013 року є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яка необхідна для відновлення транспортного засобу. Позивач зазначає, що належним та допустимим доказом розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_1, є саме рахунок № 5223 від 05.08.2013 р. виставлений ТОВ «Тратиум» власнику вказаного автомобіля, оскільки зазначений рахунок підтверджує реальні витрати, необхідні для проведення відновлювального ремонту пошкодженого при ДТП транспортного засобу.

На виконання умов договору страхування транспортного засобу №2984722 від 19.12.2012 року, на підставі страхового акту № 4977 від 25.09.2013 року, Позивач відшкодував своєму Страхувальнику суму у розмірі 52 330,68 гри, шляхом перерахування вищевказаної суми на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням від 02.10.2013 року №7078.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ державний номер НОМЕР_2, згідно відомостей про обставини дорожньо-транспортної пригоди, застрахована в ПрАТ СК Вона (поліс АС/2854215), яка є правонаступником Приватного акціонерного товариства СК «Велта» (докази містяться в матеріалах справи).

Таким чином, до ПрАТ УАСК АСКА перейшло право вимоги до ПрАТ СК Вона Відповідно до витягу з централізованої бази даних МТСБУ ліміт за шкоду майну за полісом АС/2854215 складає 50 000,00 гри, а франшиза 1 000,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 49 000,00 грн. за мінусом франшизи.

23.09.2014 р. відповідачу направлено заяву №1705-17/1 з вимогою сплатити страхове відшкодування. Відповідач вказану заборгованість не сплатив. В звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду, про стягнення страхового відшкодування з відповідача. Доказів відправки відповідачу заяви про виплату страхового відшкодування за вих. №1705-17/1 від 23.09.2014 року позивач на вимогу суду не надав.

Як вбачається із пояснень представника відповідача, то він вважає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 35 Закону. Зокрема, відповідно до п.35.1. ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

ДТП відбулася 25.07.2013 р., а заява на виплату страхового відшкодування по даній ДТП була оформлена Позивачем лише 23.09.2014 р., тобто з пропущенням строку встановленого п.35.1. ст. 35 Закону. До того часу ні потерпілий, ні будь-яка інша особа, яка має право на отримання відшкодування до Відповідача з такою заявою не звертались. Докази такого звернення позивача чи іншої особи, яка має право на отримання відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11.09.2013 р. винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2 який на момент скоєння ДТП керував транспортним засобом ВАЗ, д. н. 27900 ЕК забезпеченим відповідно до Полісу оформленого Відповідачем (копія полісу № АС/2854215 від 11.07.2013 р. додається).

Проте, в пункті 6 Полісу, Страхувальником значиться ОСОБА_4, а відповідно до п. 8 Полісу до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-ьох років.

Відповідно до п. 1.7. ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1.4. ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

У позовних матеріалах відсутня інформація щодо водійського стажу ОСОБА_2 та відсутнє його водійське посвідчення. Беручи до уваги викладене та п. 8 Полісу, яким заборонено використання забезпеченого транспортного засобу особою з водійським стажем менше 3-ьох років, виникає сумнів щодо правомірності експлуатації ОСОБА_2 транспортного засобу ВАЗ, д. н. 27900 ЕК та визнання його особою, відповідальність якої застрахована по даному Полісу.

Позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування права на звернення до суду, оскільки ним не надані суду документи, які би підтверджували його обовязок здійснення страхового відшкодування за договором №2984722 від 19.12.2012 року, а відповідно обовязок здійснення регресного відшкодування з боку Відповідача.

Так, згідно з п. XIII частини А Договору, він вступає в силу з 01.01.2013 р. та діє до 31.12.2013 р., з урахуванням умов зазначених у п. XII даного Договору.

Відповідно до п. XII частини А Договору, перша частина страхової премії в розмірі 60149,32 грн. вноситься в термін до 20.01.2013 р. Друга частина страхової премії в розмірі 60149,32 грн. вноситься в термін до 20.02.2013 р. При внесенні страхової премії з розстроченням, у випадку не поступлення її чергової частини в обумовлені строки та у вказаному розмірі на рахунок Страховика, даний Договір вважається припиненим з 00 годин дня, наступного за днем, вказаним як останній термін її внесення.

Відповідно до п. 3.2.2. частини Б Договору, Страхувальник зобовязаний сплатити страхову премію в порядку та строки, обумовлені даним Договором.

Відповідно до п. 3.2.9. частини Б Договору, Страхувальник зобовязаний повернути Страховику раніше виплачене страхове відшкодування (або відповідну його частину), якщо виявиться така обставина, яка повністю або частково позбавляє Страхувальника права на страхове відшкодування.

Відповідно до п. 4.7. частини Б Договору, якщо страхова премія по даному Договору сплачується з розстрочкою, то сплата страхового відшкодування проводиться після отримання Страховиком повної суми страхової премії належної до сплати за весь термін дії даного Договору.

Відповідно до п. 6.4. частини Б Договору, його дія припиняється, у випадку несплати Страхувальником страхової премії або її частини в обумовлені даним Договором строки та в обумовленому розмірі.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки.

Отже, несплата Страхувальником страхового платежу/відповідної частини в строк зазначений в Договорі, є підставою для відмови Страхувальнику у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, Приватне акціонерне товариство «Страхової компанії «Вона» вважає, що Позивач мав би надати докази оплати першої та другої частин страхового платежу, у відповідності до п. XII частини А Договору, тим самим підтвердивши чинність Договору на момент скоєння ДТП та підставність виплати Позивачем страхового відшкодування.

Такими доказами можуть бути платіжні доручення, виписки з банку або квитанції про здійснення касової операції на вищевказані суми, які у позовних матеріалах відсутні.

Однак позивач у своєму письмовому поясненні (вх. №20926/16 від 17.05.2016 року) зазначає, що такі документи надати суду не може.

Відповідач зазначає, що сама сума страхового відшкодування є помилковою, оскільки, вона розрахована з порушенням умов Договору та чинного законодавства України.

Так, відповідно до п. 7.1. частини Б Договору, якщо на момент настання страхового випадку по відношенню до застрахованого транспортного засобу діяли також інші Договори страхування по аналогічним ризикам, відшкодування збитку розподіляється пропорційно співвідношенню страхових сум, на котрі транспортний засіб застрахований кожною страховою організацією. Страховик виплачує страхове відшкодування лише в цьому розмірі, який припадає на його частку.

Позивачем не було надано доказів наявності або відсутності на момент настання ДТП по відношенню до застрахованого транспортного засобу інших діючих Договорів страхування по аналогічним ризикам, тому не відомо чи правомірний розмір страхової виплати здійсненої Позивачем в даному випадку.

Оскільки, Поліс укладається Відповідачем на підставі Закону, то зазначена в даній позовній заяві сума позовних вимог в розмірі 49000,00 грн. розрахована з порушенням вимог ст. 29 Закону, відповідно до якої у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу Страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Коефіцієнт фізичного зносу автомобіля розраховується в порядку передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом МЮУ, ФДМУ від 24.11.2003 р. №142/5/2092 (у редакції наказу МЮУ, ФДМУ від 24.07.2009 р. № 1335/5/1159) зареєстровано в МЮУ 4.08.2009 р. за № 724/16740

Відповідно до п. 1.3. цієї Методики її вимоги є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Висновок експерта № 1305 від 12.08.2013 р. виконувався з використанням вищезазначеної Методики. Відповідно до даного Висновку, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Шкода, д. н. АН 7797 ВН на момент цього дослідження складав 31781,87 грн. Якщо ще вирахувати 1000,00 грн. франшизи по Полісу, то позовні вимоги могли б становити 30781,87 грн.

Крім того, згідно платіжного доручення № 7078 від 02.10.2013 р., Позивач здійснив оплату страхового відшкодування в розмірі 52330,68 грн на підставі рахунку на оплату № 5223 від 05.08.2013 р. виставленого ТзОВ «Гратиум» яке є платником ПДВ 20 % В даному рахунку вказано, що він є попереднім документом і остаточна вартість робіт буде встановлена по факту її виконання.

У позовних матеріалах відсутні документи, що підтверджують право ТзОВ «Гратиум» на виконання робіт по ремонту транспортних засобів

Відповідно до вимог ст.36.2. Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Враховуючи викладене, та відповідно до вищезазначеної статті Закону, Позивач мав би зменшити суму страхового відшкодування на суму ПДВ 20 % та лише отримавши документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту, збільшити суму страхового відшкодування в розмірі ПДВ

Проте, доказів факту проведеного ремонту ТзОВ «Гратиум» (наприклад акту виконаних робіт) Позивач до цієї позовної заяви не додав і на вимогу суду таких доказів не надав.

У відповідності до ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, Позивач безпідставно поcилається на постанову Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 910/7163/14 в якій, на думку Позивача, викладена аналогічна позиція.

Такі пояснення Позивача є помилковими, оскільки, у вищезазначеному випадку мова йде про Договір добровільного страхування укладеного між Позивачем та його Страхувальником, а відносини Відповідача зі своїм Страхувальником, винуватцем ДТП та третіми особами, регулюються в першу чергу Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (надалі Закон) оскільки, договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс) укладався Відповідачем саме на підставі цього Закону.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону, якщо його норми передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п.22.1. ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Коефіцієнт фізичного зносу автомобіля розраховується в порядку передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом МЮУ, ФДМУ від 24.11.2003 р. №142/5/2092 (у редакції наказу МЮУ, ФДМУ від 24.07.2009 р. № 1335/5/1159) зареєстровано в МЮУ 4.08.2009 р. за № 724/16740

Відповідно до п. 1.3. цієї Методики її вимоги є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Висновок експерта № 1305 від 12.08.2013 р. виконувався з використанням вищезазначеної Методики. Відповідно до даного Висновку, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Шкода, д. н. АН 7797 ВН на момент цього дослідження складала 31781,87 грн. Якщо ще вирахувати 1000,00 грн. франшизи по полісу Відповідача, то позовні вимоги могли б становити 30781,87 грн.

У постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі №910/7163/14 (надалі постанова ВСУ) наведена правова позиція щодо відсутності зобовязання у страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Проте, у постанові ВСУ не висвітлена правова позиція, щодо зобовязання страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовувати шкоду в межах, які встановлені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, ст. 29 цього Закону.

Крім того, постановою ВСУ не скасована постанова Вищого господарського суду України від 16 липня 2014 року у справі № 910/25055/13, яка зазначена у постанові ВСУ і в якій висловлено правову позицію про те, що розрахунок страхового відшкодування має здійснюватися відповідно до визначеної звітом з оцінки транспортного засобу вартості його відновлювального ремонту з урахуванням зменшення суми за рахунок коефіцієнту фізичного зносу цього транспортного засобу.

Більше того, постановою Верховного суду України від 02.12.2015 р. № 6-691цс15 (копія додається) встановлено, що згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Вищезазначеною постановою ВСУ встановлено, що суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до ст. 11128 ГПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд вважає, що позивач безпідставно зазначає, що саме рахунок № 5223 від 05.08.2013 р., виставлений ТОВ «Гратиум» власнику автомобіля Шкода д. н. АН7797ВН є належним та допустимим доказом розміру матеріального збитку, завдану власнику цього автомобіля, оскільки зазначений рахунок підтверджує реальні витрати, необхідні для проведення відновлювального ремонту пошкодженого при ДТП транспортного засобу.

Проте, саме у вищезазначеному рахунку вказано, що він є попереднім документом, а за згодою сторін кінцева вартість робіт коректується по факту їх виконання.

Оскільки, ТОВ «Гратиум» є платником ПДВ 20% то, відповідно до ст. ст.36.2. Закону, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, відповідно до вищезазначеної статті Закону, Позивач мав би зменшити суму страхового відшкодування на суму ПДВ 20 % та лише отримавши документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту, збільшити суму страхового відшкодування в розмірі ПДВ

Проте, доказів факту проведеного ремонту ТзОВ «Гратиум» (наприклад акту виконаних робіт) Позивач суду не надав.

Крім того, у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують право ТзОВ «Гратиум» на виконання робіт по ремонту транспортних засобів, що ставить під сумнів дотримання Позивачем п. 4.2. та п. 4.2.2. частини Б Договору страхування транспортного засобу СТД № 2984722 від 19.12.2012 р. , відповідно до яких, вартість відновлювального ремонту може бути розрахована на підставі калькуляції Фірмового (Гарантійного) СТО або СТО по вибору Страхувальника.

Також, Позивач посилається на ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР відповідно до яких, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач посилається також на ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Та на ст. 1191 ЦК України, про те, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином Позивач вважає, що до нього перейшло право вимоги до Відповідача.

Проте, в даному випадку винною у скоєнні ДТП особою встановлено ОСОБА_2, який не є страхувальником по полісу № АС/2854215 виданого Відповідачем і який може бути особою, відповідальність якої не застрахована у Відповідача.

Крім того, ОСОБА_2 не повідомив Відповідача про скоєне ДТП відповідно до вимог ст. 33.1.4. Закону. Також, не повідомляв Відповідачу про цей випадок і страхувальник ОСОБА_4

Відповідно до останнього абзацу п. 16. постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року (копія витягу з постанови додається) у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Не відповідає ст. 35 Закону, наведене в пояснені твердження Позивача, що відповідно до вимог ст. 35 Закону, ним 23.09.2014 р. за вих. № 1708-17/1 на адресу Відповідача була направлена заява щодо суми виплаченого страхового відшкодування, але по теперішній час сума боргу Позивачем не сплачена.

Доказ такого відправлення позивач суду не надав.

Таким чином позовні вимоги не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні 17.05.2016 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, при прийнятті рішення про відмову у позові, суд виходив з наступного.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до статті 355 ГК України обєкти страхування, види обовязкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з статтею 3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Відповідно до статті 5 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 9 Закону України Про страхування страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України Про страхування здійснення страхувальником виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічне положення міститься в статті 993 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною першою статті 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Приписами частини першої статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано ряд документів, які витребовувались ухвалами суду та мали істотне значення для вирішення даного спору. А саме позивачем подано через відділ документального забезпечення суду за вх. №20926/16 від 17.05.2016 року заяву, в якій він пояснює, що з 03.03.2011 р. юридична адреса ПрАТ «УАСК АСКА» знаходилася у м. Донецьку за адресою: пр. Ілліча, 100. За вказаною адресою знаходився головний офіс компанії, зокрема Колекторське управління. Дирекція правового захисту та безпеки, в обовязки якого безпосередньо входить подача усіх позовів.

Починаючи з березня 2014 р. на території Донецької області відбуваються

масштабні проросійські виступи. 13 березня 2014 року у Донецьку сталися перші сутички між проукраїнськими та проросійськими силами. ОСОБА_5 національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей розпочалася антитерористична операція (збройний конфлікт) між незаконними збройними формуваннями та Збройними Силами України.

У липні 2014 року керівництвом компанії було прийнято рішення про змінення місця дислокації головного офісу ПрАТ «УАСК АСКА» та переміщено усіх працівників, які мали можливість та виявили бажання на переїзд на мирну територію України, у м. Запоріжжя (вул. Перемоги, 97А та вул. Жуковського, 55) та м. Київ ( вул. Антонова, 5). З 03.08.2015 р. було змінено юридичну адресу ПрАТ «УАСК АСКА», яка з того моменту та

по теперішній час знаходиться у м. Запоріжжі за адресою: вул. Перемоги, 97-А.

Однак, у звязку з загостренням суспільно-політичної ситуації та території

Донецької області в зоні АТО, зокрема у м. Донецьку, блокуванням шляхів проїзду до м. Донецька з 22.07.2014 р. було фактично призупинено приймання та пересилання поштових відправлень, а відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», УДППЗ «Укрпошта» з 27.11.2014 р. взагалі припинено приймання поштових відправлень на/з територію/ї Донецької та Луганської областей до/з населених

пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

У звязку з вищевикладеним надати суду документи, які перелічені в ухвалі Господарського суду Львівської області від 26.04.2016 року не представляється можливим, у звязку з тим, що усі оригінали матеріалів знаходяться у зоні проведення антитерористичної операції у м. Донецьку.

Однак ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія АСКА підтверджує, що договір страхування транспортного засобу № 2984722 від 19.12.2012 року оплачений відповідно до умов договору та прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування ПрАТ УАСК АСКА керувалось чинним Законодавством України та договором.

Що стосується надання акта виконаних робіт по транспортному засобу Шкода д/н НОМЕР_1 також не представляється можливим, оскільки ТОВ Гратиум також знаходиться у м. Донецьку, у звязку з чим звязатися з ними неможливо.

А тому, представлені позивачем докази не дають підстав вважати, що 25.07.2013 р. мав місце страховий випадок, так як надані позивачем докази, не підтверджують розмір заявлених вимог.

ДТП відбулася 25.07.2013 р., а Заява на виплату страхового відшкодування по даній ДТП була оформлена Позивачем лише 23.09.2014 р., тобто з пропущенням строку встановленого п.35.1. ст. 35 Закону. До того часу ні потерпілий, ні будь-яка інша особа, яка має право на отримання відшкодування до Відповідача з такою заявою не звертались.

Винуватець ДТП ОСОБА_2 також не повідомляв Відповідача про ДТП та не звертався до останнього з заявою про страхове відшкодування, як це передбачено ст. 35 Закону.

Згідно з п. XIII частини А Договору, він вступає в силу з 01.01.2013 р. та діє до 31.12.2013 р., з урахуванням умов зазначених у п. XII даного Договору.

Відповідно до п. XII частини А Договору, перша частина страхової премії в розмірі 60149,32 грн. вноситься в термін до 20.01.2013 р. Друга частина страхової премії в розмірі 60149,32 грн. вноситься в термін до 20.02.2013 р. При внесенні страхової премії з розстроченням, у випадку не поступлення її чергової частини в обумовлені строки та у вказаному розмірі на рахунок Страховика, даний Договір вважається припиненим з 00 годин дня, наступного за днем, вказаним як останній термін її внесення.

Страхувальник зобовязаний сплатити страхову премію в порядку та строки, обумовлені даним Договором. (Відповідно до п. 3.2.2. частини Б Договору)

Пунктом 3.2.9. частини Б Договору, Страхувальник зобовязаний повернути Страховику раніше виплачене страхове відшкодування (або відповідну його частину), якщо виявиться така обставина, яка повністю або частково позбавляє Страхувальника права на страхове відшкодування.

Згідно до п. 4.7. частини Б Договору, якщо страхова премія по даному Договору сплачується з розстрочкою, то сплата страхового відшкодування проводиться після отримання Страховиком повної суми страхової премії належної до сплати за весь термін дії даного Договору.

Відповідно до п. 6.4. частини Б Договору, його дія припиняється, у випадку несплати Страхувальником страхової премії або її частини в обумовлені даним Договором строки та в обумовленому розмірі.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки.

Отже, несплата Страхувальником страхового платежу/відповідної частини в строк зазначений в Договорі є підставою для відмови Страхувальнику у виплаті страхового відшкодування.

Позивач мав би надати докази оплати першої та другої частин страхового платежу, у відповідності до п. XII частини А Договору, тим самим підтвердивши чинність Договору на момент скоєння ДТП та підставність виплати Позивачем страхового відшкодування.

Такими доказами можуть бути платіжні доручення, виписки з банку або квитанції про здійснення касової операції на вищевказані суми, які у позовних матеріалах відсутні.

Позивачем не було надано доказів наявності або відсутності на момент настання ДТП по відношенню до застрахованого транспортного засобу інших діючих Договорів страхування по аналогічним ризикам, тому не відомо чи правомірний розмір страхової виплати здійсненої Позивачем в даному випадку.

Відповідно до п. 7.1. частини Б Договору, якщо на момент настання страхового випадку по відношенню до застрахованого транспортного засобу діяли також інші Договори страхування по аналогічним ризикам, відшкодування збитку розподіляється пропорційно співвідношенню страхових сум, на котрі транспортний засіб застрахований кожною страховою організацією. Страховик виплачує страхове відшкодування лише в цьому розмірі, який припадає на його частку.

Крім того, згідно платіжного доручення № 7078 від 02.10.2013 р., Позивач здійснив оплату страхового відшкодування в розмірі 52330,68 грн на підставі рахунку на оплату № 5223 від 05.08.2013 р. виставленого ТзОВ «Гратиум» яке є платником ПДВ 20 % В даному рахунку вказано, що він є попереднім документом і остаточна вартість робіт буде встановлена по факту її виконання.

У позовних матеріалах відсутні документи, що підтверджують право ТзОВ «Гратиум» на виконання робіт по ремонту транспортних засобів.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року №18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Заслухавши пояснення представника відповідача, оглянувши та дослідивши матеріали справи і подані сторонами докази, суд оцінив їх в сукупності та прийшов до висновку, що позивач не довів належними і допустимими письмовими доказами підставність позовних вимог і не спростував заперечень відповідача, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно ст.49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 43, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2016 р.

Суддя Долінська О.З.