КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Справа№ 910/25287/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Бриль П.О.-представник;

Від відповідача: Внучко С.М.-представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "ДКП Тріада"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2016

у справі № 910/25287/15 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Дочірнього підприємства "ДКП Тріада"

про стягнення 14 549,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 12 709,64 грн. заборгованості за договором, 1395,16 грн. інфляційних та 444,24 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № ЯР-152 від 01.02.2012 в частині оплати спожитих за період з 29.02.2012 по 27.06.2014 комунальних послуг в сумі 12709,64 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 позовні вимоги Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до Дочірнього підприємства "ДКП Тріада" про стягнення 14549,04 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства "ДКП Тріада" на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 9 839,67 грн. основного боргу, 1 056,23 грн. інфляційних, 248,46 грн. 3% річних та витрати на сплату судового збору в сумі 932,97 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Дочірне підприємство "ДКП Тріада" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Одночасно відповідачем подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, у зв'язку з несвоєчасним отриманням оскаржуваного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "ДКП Тріада" у справі №910/25287/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "ДКП Тріада" було прийнято до провадження, поновлено строк та призначено розгляд справи № 910/25287/15 на 07.04.2016.

07.04.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

07.04.2016 в судовому засіданні оголошувалася перерва до 21.04.2016.

19.04.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 12.05.2016.

04.05.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні, 12.05.2016, учасники судового процесу надали свої пояснення, щодо суті спору.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі рішення Київської міської ради № 24/6240 від 22.09.2011 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради, зареєстроване Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 31.10.2001, перейменовано в Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (далі - позивач, виконавець).

Згідно з пунктом 2.1 Статуту, підприємство створено з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Пунктом 2.2. Статуту визначено, що основними напрямками діяльності підприємства є:

2.2.1. Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.

2.2.2. Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень.

2.2.3. Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення.

2.2.5. Здійснення комплексного обслуговування споживачів, в тому числі проведення прийому споживачів, нарахування споживачам та збір платежів за спожиті житлово-комунальні послуги на підставі відповідних договорів (доручення, про надання послуг тощо) з виробниками житлово-комунальних послуг (ПАТ "Київенерго", ПАТ "АК "Київводоканал", ПАТ "Київгаз" тощо).

З 06.11.2000 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового будинку комунальної власності м. Києва № 720 Дочірнє підприємство "ДКП Тріада" (далі - відповідач, споживач) є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Між позивачем та відповідачем 01.02.2012 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № ЯР-152 (далі - договір).

Згідно умов договору виконавець зобов'язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, холодного водопостачання і водовідведення, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Пунктом 3.1 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 4.2.1 договору, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (п. 9.1 договору).

Згідно з пунктами 9.2, 9.3 договору він може бути розірваний достроково у разі, зокрема, переходу права власності (користування) на нежитлове приміщення до іншої особи. Сторона, яка ініціює дострокове розірвання договору на підставі зазначеного положення, зобов'язана попередити іншу сторону за два місяці до запропонованої дати розірвання договору.

У подальшому позивач, на виконання умов договору, належним чином надавав відповідачеві послуги з централізованого опалення, однак відповідач спожиті послуги своєчасно та у повному обсязі не оплатив, внаслідок чого й утворилася заборгованість з оплати послуг централізованого опалення належного відповідачеві приміщення.

Доказів про існування спору між сторонами щодо кількості та якості наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

16.07.2015 позивач звернувся до відповідача із претензією про сплату заборгованості, із долученими до претензії рахунками на оплату комунальних послуг за весь період заборгованості та актом звірки взаєморозрахунків між сторонами, однак відповідач залишив претензію без відповіді та задоволення.

Крім того, за порушення відповідачем зобов'язання зі сплати заборгованості позивачем було нараховано 1 395,16 грн. інфляційних та 444,24 грн. 3% річних.

Проте як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа від 28.02.2013 (вих. № 12/02-13), адресованого позивачу, в якому відповідач повідомляє позивача про перехід права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, від відповідача до ОСОБА_4, та, відповідно, розірвання укладеного між сторонами договору у зв'язку із переходом права власності на зазначене приміщення.

Факт переходу права власності на нежитлове приміщення підтверджений наявною у матеріалах справи копією витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 719525 від 25.02.2013.

Проте, відповідач не надав жодних доказів саме надсилання позивачеві та отримання останнім повідомлення про зміну власника нежитлового приміщення, як не надано доказів укладання новим власником приміщення договору про надання комунальних послуг, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про невиконання відповідачем умов договору, зокрема в частині сповіщення позивача про перехід права власності на приміщення.

Крім того як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2013, після зміни власника приміщення, повноважними представниками сторін підписано акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким, станом на день підписання акту, заборгованість відповідача за спожиті послуги складає 13 695,94 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання ) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати спожитих комунальних послуг останньому нараховані на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та збитки від інфляції.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиті послуги, інфляційних та 3% річних.

Що стосується заяви відповідача щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності до частини заявлених позовних вимог та нарахованих за цей період інфляційних та 3% річних, слід зазначити таке.

Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

У випадку неналежного виконання стороною зобов'язань, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення заборгованості, яка визначена періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи порушення виконання зобов'язання почалося з 29.03.2012 у зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості за комунальні послуги за лютий 2012 року, відтак, перебіг строку позовної давності за вимогою про сплату експлуатаційних витрат за лютий 2012 року розпочався 29.03.2012, за березень 2012 року - 01.04.2012, за квітень 2012 року - 19.05.2012, за травень 2012 (опалення) - 03.06.2012, за травень 2012 (холодне водопостачання) - 30.06.2012, за червень 2012 - 30.07.2012, за липень 2012 - 31.08.2012.

Таким чином строк позовної давності за вказаними вимогами на момент звернення позивача до суду першої інстанції (23.09.2015), про що вірно вказав суд першої інстанції застосувавши наслідки спливу строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги за лютий - липень 2012 року, в сумі 2869,97 грн., відмовивши у задоволенні вимог в цій частині.

Та відмовив відповідно у задоволенні вимог із стягнення нарахованих за вказані періоди 338,93 грн. інфляційних та 195,78 грн. 3% річних.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача 9 839,67 грн. основного боргу, 1 056,23 грн. інфляційних та 248,46 грн. 3% річних.

Інші доводи та заперечення скаржника, які містяться в матеріалах справи, в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому є необґрунтованими.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку досліджені всі наявні в матеріалах справи докази, рішення місцевого господарського суду, яким позовні вимоги задоволено частково, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства „ДКП Тріада" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі № 910/25287/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25287/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська