номер провадження справи 12/26/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 Справа № 908/894/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/894/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Бердичів

про заборону здійснювати реалізацію продукції торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", вилучення товару торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", стягнення 80125,00 грн.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_4, довіреність від 15.04.2016 року

від відповідача - ОСОБА_5, довіреність від 12.04.2016 року, ОСОБА_6, довіреність від 12.04.2016 року

від третьої особи - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить:

- заборонити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 здійснювати реалізацію продукції торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" без дозволу власника торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_1;

- вилучити у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а також з цивільного обороту весь товар торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", а саме жіночій одяг, верхній одяг, трикотажні вироби та інші споріднені речі;

- застосувати разове грошове стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності у сумі 80125,00 грн. Разом з тим просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані із юридичним представництвом в сумі 3100,00 грн. При цьому в позовній заяві позивач в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача зазначив Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3.

Ухвалою господарського суду Запорізької області позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 була прийнята до розгляду з призначенням судового засідання на 19.04.2016 року об 11:30. Вказаною ухвалою суду в порядку приписів ст. 27 ГПК України було залучено до участі у справі Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

14.04.2016 року на адресу суду від третьої особи у справі - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 надійшли пояснення по суті позовних вимог згідно ст. 22 ГПК України, в яких остання зазначає, що дійсно з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір № 8 від 15.09.2015 року про виготовлення трикотажних виробів, за умовами якого Виконавець (ФОП ОСОБА_2, відповідач) зобов'язався виготовити трикотажні вироби із сировини, яка поставляється Замовником (ФОП ОСОБА_3.). Вказує, що за актами здачі-приймання робіт № 0000001 та № 0000002 виконавцем було виготовлено трикотажні вироби, оплата за які проведена в повному обсязі, а вироби передані Замовнику (третій особі). При цьому третя особа зазначає, що після цього жодних господарських взаємовідносин із ФОП ОСОБА_2 у неї не було. Разом з тим пояснює, що жодних інших домовленостей, окрім договірних з відповідачем також не було, жодних письмових та/або усних погоджень та дозволів на подальше використання виробів та/або моделей, які були розроблені за замовленням згідно договору № 8 від 15.09.2015 року відповідачу не надавалось. Також третя особа вказує, що на початку 2016 року від свого бізнес партнера ФОП ОСОБА_1 дізналась, що у магазині, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в якому здійснює свою підприємницьку діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 реалізуються модельний ряд речей (жіночий одяг, трикотажні вироби та інші речі спорідненої групи), які були вироблені у відповідності із індивідуальним замовленням згідно із договором № 8 від 15.09.2015 року та захищені правом інтелектуальної власності, зареєстрованою торговою маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1". При цьому зазначає, що на усні вимоги про усунення зазначеного порушення відповідач не відреагував та продовжив реалізацію товарів. Вважає, що своїми діями відповідач порушив право інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг (торговельну марку) "ІНФОРМАЦІЯ_1", шляхом реалізації товару відповідач фактично зробив дії, які принизили ділову репутацію ТМ "ІНФОРМАЦІЯ_1", значно знизили її престиж та підірвали довіру з боку покупців та споживачів. Разом з тим стверджує, що відповідачем завдано це й моральну шкоду. Просить суд розглядати справу без своєї участі з огляду на неможливість забезпечення своєї присутності у зв'язку з віддаленістю фактичного місця перебування, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

18.04.2016 року на адресу суду від відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшли заперечення на позов в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- відповідач ніколи не використовував, не використовує та не має наміру використовувати торгову марку "ІНФОРМАЦІЯ_1", також не здійснював реалізацію товарів під торговою маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1", отже не порушував жодних прав та інтересів ані позивача, ані третьої особи;

- жодних доказів використання відповідачем торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" позивач не надав, надані до позову документи та фотокартки жодним чином не підтверджують факт використання відповідачем торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Просить у задоволенні позову відмовити.

12.05.2016 року на адресу суду від відповідача надійшов лист, згідно з яким останній надає докази для долучення їх до матеріалів справи на виконання ухвали від 19.04.2016 року.

12.05.2016 року до суду від відповідача та позивача надійшли заяви про надання матеріалів справи для ознайомлення та зняття фотокопій.

Вказані клопотання відповідача та позивача задоволені судом про що свідчать підписи уповноважених представників сторін на заявах про ознайомлення з матеріалами справи 12.05.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 19.05.2016 року підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Разом з тим просив прослухати в судовому засіданні аудіозапис на диску CD-R, який свідчить про реалізацію в магазині відповідача виробів під торговою маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1". Вказане клопотання позивача було задоволено судом.

Безпосередньо в судовому засіданні судом, у присутності сторін було здійснено прослуховування аудіо запису на диску CD-R, який надано позивачем в якості доказу порушення відповідачем прав його інтелектуальної власності.

Представники відповідача в судовому засіданні 19.05.2016 року проти позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання 19.05.2016 року не з'явився, однак просив розглянути справу за його відсутності.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, пояснення третьої особи, суд встановив:

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 є власником прав на торгівельний знак "ІНФОРМАЦІЯ_1", який діє на території України щодо 25 класу для товарів та послуг за Міжнародною класифікацією товарів і послуг (далі - МКТП) у повному обсязі з 12.09.2011 року.

Як вбачається матеріалів справи, 13.09.2011 року між фізичною особою - ОСОБА_1 (надалі - Ліцензіар) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 (надалі - Ліцензіат) був укладений ліцензійний договір, (далі - Договір) за умовами якого (п. 1.1.) Ліцензіар зобов'язується надати Ліцензіату на визначений в цьому Договорі строк виключне право користування Торговельною маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1", а Ліцензіат зобов'язується прийняти та оплатити визначену в цьому Договорі ціну за надане право користування Торговельною маркою на умовах визначених в цьому Договорі.

Умовами п. 1.4. Договору сторони визначили, що виключне право на Торговельну марку належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 12.09.2011 року, яке зареєстроване Державною службою інтелектуальної власності України та про що в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів послуг міститься відповідна інформація.

Згідно з п. 1.6. Договору Ліцензіат за даним договором отримує право користування Торговельною маркою в процесі ведення своєї підприємницької та господарської діяльності.

Пунктом 2.1. Договору сторони визначили, що Договір набуває чинності в день його підписання обома сторонами та діє до 20 вересня 2020 року, але в будь-якому випадку до моменту належного та повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

Додатковою угодою від 03.08.2015 року були внесені зміни до положень Ліцензійного договору від 13.09.2011 року, зокрема в частині прізвища «Ліцензіата» з ОСОБА_7 на ОСОБА_3 (третя особа у справі).

Матеріали справи свідчать, що 15.09.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі Виконавець, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі Замовник, третя особа у справі) був укладений договір про виготовлення трикотажних виробів № 8 (далі Договір № 8), за умовами (п. 1.1., 1.3.) якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання виконати наступні роботи: виготовлення трикотажних виробів із сировини Замовника. Замовник зобов'язується прийняти виготовлену продукцію й оплатити вартість виконаних робіт з її виготовлення у відповідності до умов договору.

Згідно з п. 1.4. Договору № 8 виготовлення трикотажних виробів Виконавець здійснює на своїх виробничих площах, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Умовами п. 4.1., 4.2. Договору № 8 сторони узгодили, що приймання-передача сировини, допоміжних матеріалів здійснюється на складі Виконавця в термін, вказаний у п. 2.1.1. цього договору. Готова продукція приймається Замовником за актом приймання-передачі робіт (готової продукції). Замовник здійснює самовивезення готової продукції зі складу Виконавця (АДРЕСА_1).

На виконання вказаного Договору згідно з актом № 0000001 здачі-приймання робіт від 28.09.2015 року виконавцем було розроблено 6 різновидів (моделей) виробів жіночих суконь (моделі 1Н, 6Н, 10Н, 87Н, 10С, 11С), одна модель шарфу та всього виготовлено 155 одиниць виробів на загальну суму 28650,00 грн. Разом з тим у відповідності із актом № 0000002 здачі-приймання робіт від 20.11.2015 року виконавцем було розроблено 10 різновидів (моделей) виробів жіночих суконь (моделі 7, 12.1, 12.2, 1.2, 1.1, 9, 14, 10.3, 15,5) та всього виготовлено 245 одиниць виробів на загальну суму 51475,00 грн.

Як зазначає позивач в позові оплата за виготовлені вироби за вказаними актами була проведена в повному обсязі, а вироби передані Замовнику.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що на початку 2016 року йому стало відомо, що у магазині, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в якому здійснює свою підприємницьку діяльність відповідач (ФОП ОСОБА_2.) без належного та допустимого дозволу власника торгової марки реалізуються товари (жіночий одяг, трикотажні вироби та інші речі спорідненої групи товарів) під торговою маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1". Зокрема зазначає, що 3 лютого 2016 року під час обстеження магазину представниками позивача було придбано жіночу сукню із біркою "ІНФОРМАЦІЯ_1". При цьому зазначає, що на вимогу про усунення зазначеного порушення відповідач не відреагував, що на думку позивача є порушенням його прав як власника знаку для товарів і послуг. Разом з тим вказує, що 08.02.2016 року його представником було проведене повторне обстеження торговельного приміщення відповідача в АДРЕСА_1 та повторно виявлено товари (жіночий одяг, трикотажні вироби та інші речі спорідненої групи товарів) під торговою маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1", про що був складений акт від 08.02.2016 року, від підписання якого продавець-консультант відповідача відмовився. Позивач вказує, що станом на день подачі позовної заяви відповідачем не припинено використання торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" та не здійснено жодних дій для вилучення з цивільного обороту товару торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Надавши правову кваліфікацію правовідносинам сторін, з'ясувавши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах, суд вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно ч. 1 ст. 154 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 Цивільного кодексу України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 ГК України, ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Згідно ст. 492 ЦК України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

У відповідності до положень п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» № 3689-ХІІ від 15.12.1993 року, знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Статтею 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» зазначено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права. При цьому, використанням знака визнається:

- нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення):

- застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

- застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Частиною 1 ст. 424 Цивільного кодексу України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частинами 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, визначено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. 495 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 496 ЦК України майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку є чинними протягом десяти років з дати, наступної за датою подання заявки на торговельну марку в установленому законом порядку, якщо інше не встановлено законом. Зазначений строк може бути продовженим щоразу на десять років у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом:

- зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг;

- зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги;

- позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати;

- позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору (ч. 8 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).

Предметом спору в даній справі є вимоги позивача про зобов'язання відповідача припинити порушення його майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" та грошове стягнення за неправомірне використання об'єкта інтелектуальної власності в сумі 80125,00 грн.

В абзаці 5 п. 59 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав на об'єкти інтелектуальної власності» № 12 від 17.10.2012 року зазначено, що у справі зі спору про припинення порушення прав інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг господарському суду слід з'ясовувати перелік товарів і послуг, для яких спірні знаки зареєстровано, та встановлювати фактичні обставини використання спірних позначень відповідачами у справах у частині їх фактичного зображення та переліку товарів і послуг, для яких вони використовуються.

Таким чином, для вирішення даного спору по суті необхідно встановити наявність у позивача майнових прав інтелектуальної власності торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" та факт порушення відповідачем майнових прав інтелектуальної власності позивача на вказану торговельну марку.

Матеріали справи свідчать, що позивач у справі є власником прав на торгівельний знак "ІНФОРМАЦІЯ_1", що підтверджується свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1, зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України 12.09.2011 року, засвідчена копія якого міститься у справі (а.с. 15-16).

В процесі розгляду справи встановлено, що відповідно до Ліцензійного договору від 13.09.2011 року позивач передав виключне право користування торговельною маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1" в процесі здійснення своєї підприємницької та господарської діяльності Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 (третя особа у справі) на строк до 20 вересня 2020 року.

Підставою заявленого в даній справі позову позивач вказує порушення відповідачем майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" шляхом використання останнім без його дозволу, як власника платної ліцензії на використання торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" на території України, логотипу торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" на продукції власного виробництва, що вважає порушенням вимог цивільного законодавства щодо права інтелектуальної власності.

Приписами ч. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що порушенням прав власника свідоцтва вважається будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій.

В п. 71 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав на об'єкти інтелектуальної власності» № 12 від 17.10.2012 року зазначено, що на підтвердження факту використання знака власник свідоцтва має подати суду докази вчинення принаймні деяких дій з числа зазначених у частині четвертій статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"; такими доказами можуть бути, зокрема, примірники товарів, на яких нанесено відповідний знак для товарів і послуг, документи із зображенням знака (каталоги, прайс-листи з пропозиціями щодо надання послуг чи поставки товарів тощо). Поширення на території України товарів із зображенням знака може бути підтверджено касовими чеками, квитанціями, накладними, іншими документами, що містять інформацію про найменування товару й місце його придбання, а в разі, коли власником знака є нерезидент, підтвердженням ввезення товарів в Україну можуть бути митні декларації та інші митні документи. При цьому докази, які можуть підтвердити використання знака для товарів і послуг, повинні бути, як правило, обмежені трирічним строком до дати звернення позивача до суду.

В підтвердження факту порушення відповідачем майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" позивач в позові посилається на проведення своїм представником 3 лютого 2016 року обстеження магазину відповідача за адресою: АДРЕСА_1, під час якого було придбано жіночу сукню із біркою "ІНФОРМАЦІЯ_1". Також позивач вказує про здійснення 08.02.2016 року повторного обстеження торговельного приміщення відповідача за вказаною адресою, під час якого повторно було виявлено товари під торговою маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1".

В якості доказів наявності порушення відповідачем майнових прав інтелектуальної власності позивача на торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" до матеріалів справи додані засвідчені копії товарного чеку від 03.02.2016 року на суму 745,00 грн., акту обстеження магазину жіночого одягу від 08.02.2016 року та фотознімків пальто, джемперу, пакету та светра.

За умовами п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Приписами ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наданий позивачем в якості доказу до справи товарний чек від 03.02.2016 року не містить будь-якої інформації щодо підприємства, яким було здійснено продаж товару, в тому числі ані підпису продавця, ані печатки підприємства-продавця, відтак з його змісту неможливо встановити місце здійснення купівлі вказаного в ньому товару, відповідно і стверджувати, що товар був придбаний в магазині відповідача. Крім того, з вказаного товарного чеку відсутні можливість встановити що саме придбано, в т. ч. придбання товару саме торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1".

З матеріалів справи вбачається, що в підтвердження порушення своїх прав інтелектуальної власності на торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1" позивач посилається на акт обстеження магазину жіночого одягу від 08.02.2016 року, складений його представником ОСОБА_8, з якою укладений трудовий договір від 05.08.2015 року. У вказаному акті ОСОБА_8 засвідчено, що станом на 08.02.2016 року у приміщенні магазину ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється продаж жіночого одягу власного виробництва ФОП ОСОБА_2 При цьому встановлено, що серед всього обсягу реалізується велика кількість товару не під торговою маркою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а під торговою маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1", в підтвердження чого до акту додаються фотознімки стелажів із жіночим одягом торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", зняті у приміщенні магазину ФОП ОСОБА_2 Вказаний акт був підписаний тільки представником позивача ОСОБА_8 Разом з тим зазначено, що представник ФОП ОСОБА_2 продавець-консультант від підпису акту відмовилась.

Оцінюючи вказаний акт обстеження з урахуванням приписів ст. 34 ГПК України суд дійшов висновку, що останній не є належним доказом у даній справі, оскільки він був складений одноособово представником позивача, який є зацікавленою особою у справі.

Разом з тим до акту обстеження від 08.02.2016 року додані фотознімки із зображенням пальто на дівчині, джемперу з цінником та біркою «ПП ОСОБА_2.», пакету торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_2» та светра із зображенням торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Фотознімок із зображенням пальто на дівчині не містить будь-якої інформації щодо дати, місця його здійснення, а також не містить інформації щодо торгової марки пальто, яке на ньому зображене, відтак з його змісту неможливо встановити взагалі факт використання торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", в тому числі використання вказаної торговельної марки саме у магазині відповідача по АДРЕСА_1.

Фотознімки джемперу моделі «OSEN 9» та пакету торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_2» взагалі не містять будь-якого зображення торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", а зі змісту фото светра з біркою торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" неможливо визначити ані дату, ані місце його виконання, відтак неможливо встановити факт використання товару з вказаною торговельною маркою саме відповідачем та саме в його магазині.

Безпосередньо в судовому засіданні 19.05.2016 року за усним клопотанням представника позивача було здійснено прослуховування аудіозапису на диску CD-R, який позивачем було надано в якості доказу продажу продукції торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" в магазині відповідача. Однак, з даного аудіозапису не вбачається відсутні можливість встановити що саме було придбано, де саме здійснювалося таке придбання а також продаж в магазині відповідача виробів під торговою маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем до матеріалів справи докази не підтверджують факт використання та реалізації відповідачем в своєму магазині продукції під торговельною маркою "ІНФОРМАЦІЯ_1" без дозволу позивача, а отже і порушення майнових прав інтелектуальної власності останнього.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів суду, виходячи з наданих доказів, факт використання та реалізації відповідачем без дозволу позивача, як власника торговельної марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" на території України, логотипу торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" на продукції власного виробництва, а отже і не довів порушення своїх майнових прав інтелектуальної власності на вказану торговельну марку.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про заборону здійснювати Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 реалізацію продукції торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" без дозволу власника торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_1, вилучення у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а також з цивільного обороту всього товару торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", а саме жіночого одягу, верхнього одягу, трикотажних виробів та інших споріднених речей слід відмовити.

Враховуючи недоведеність факту порушення відповідачем майнових прав інтелектуальної власності позивача на торговельну марку "ІНФОРМАЦІЯ_1", відсутні підстави для стягнення з відповідача разового грошового стягнення у сумі 80125,00 грн., тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 5512,00 грн. покладаються на позивача у справі - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені також вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних із юридичним представництвом, в сумі 3100,00 грн.

В якості підтвердження витрат на послуги адвоката позивач надав договір про надання правової допомоги від 01.01.2015 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_2 від 29.08.2012 року, ордер про надання правової допомоги серії КВ № 114519 від 01.01.2015 року, акт виконання послуг адвоката за договором про надання адвокатських послуг від 21.03.2016 року. Факт оплати наданих адвокатом послуг підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 21.03.2016 року на суму 3100,00 грн.

Пунктом 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 року передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог витрати на оплату послуг адвоката в сумі 3100,00 грн. згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України покладаються на позивача у справі - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

У судовому засіданні, яке відбулося 19.05.2016 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч. 1 ст. 35, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про заборону здійснювати Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 реалізацію продукції торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" без дозволу власника торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_1, вилучення у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а також з цивільного обороту всього товару торгової марки "ІНФОРМАЦІЯ_1", а саме жіночого одягу, верхнього одягу, трикотажних виробів та інших споріднених речей та стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 разового грошового стягнення в сумі 80125,00 грн. - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в сумі 5512,00 грн. покласти на позивача у справі - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Повне рішення складено - 24.05.2016 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.