ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016р. Справа№ 914/660/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія БІМ-1», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «К-інвест», м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 1 062 812,58 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 1 від 19.02.2016 року;

Від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія БІМ-1» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «К-інвест» про стягнення заборгованості в сумі 1 062 812,58 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 11.03.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 28.03.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 28.03.2016р. розгляд справи відкладено на 18.04.2016р., а 18.04.216р. на 05.05.2016р.

05.05.2016р. ухвалою суду продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 18.05.2016р.

В судовому засіданні 18.05.2016р. з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи оголошено перерву до 25.05.2016р.

18.05.2016р. представником відповідача подано клопотання про колегіальний розгляд справи (вх.№ 21044/16) та клопотання про призначення у справі почеркознавчу експертизу видаткових накладних на предмет підписання договору та видаткових накладних. В судовому засіданні 18.05.2016р. судом розгляд даних питань відкладено до наступного судового засідання.

В судове засідання відповідач явку повноважного представник не забезпечив, про причини не явки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлений про дату,час та місце судового засідання.

Відповідно до абзацу другого п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача, проти заявлених відповідачем клопотань про призначення колегіального розгляду справи та призначення судової експертизи заперечує, зазначає, що дії відповідача спрямованні для затягування судового процесу. Зазначає, що не виконання зобовязань за Договором купівлі - продажу при наявності підтверджуючих документів не означає складність справи в розумінні ст. 4-6 ГПК України. Згідно статті 4-6 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, встановивши, що дана справа не є складною за своїм правовим характером, не потребує вивчення та дослідження великої кількості документів, суд відхиляє клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи.

Представник відповідача в клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи видаткових накладних на предмет підписання договору та видаткових накладних (вх. №2666/16 від 18.05.2016р.), в якому просить призначити почеркознавчої експертизи та поставити перед експертом наступне питання: - чи виконано підпис директора ОСОБА_2 на договорі та на видаткових накладних саме ОСОБА_2

Представник позивача заперечує проти призначення судової почеркознавчої експертизи видаткових накладних на предмет підписання договору та видаткових накладних, зазначаючи, що Договір та видаткові накладні підписанні самим директором товариства та скріпленні печатками товариства, а не уповноваженою на те особою. Дані дії вчиняються відповідачем з метою затягування розгляду справи.

Крім цього,на виконання вимог ухвали суду подав для огляду в судовому засіданні оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні судом досліджено оригінали документів, зясовано відповідність копій даним оригіналам.

Судом встановлено, що Договір купівлі - продажу № 25 від 01.03.2015р. підписаний в особі директором ТзОВ «Компанія К- Інвест» ОСОБА_3, що діяв на підставі Статуту та скріплений печаткою товариства. Видаткові накладні на поставку товару згідно даного Договору, також підписанні директором ОСОБА_3 та скріпленні печаткою товариства.

Видаткова накладна є документом (доказом) що свідчить про факт поставки товару продавцем і прийняття його покупцем.

Крім цього, внесення відповідачем часткової оплати, що підтверджується поданою самим відповідачем копією платіжного доручення № 1133 від 12.03.2016р. на виконання Договору № 25 від 01.03.2015р., (копія, якої засвідчена самим директором товариства ОСОБА_4 та скріплена печаткою) підтверджує факт існування правовідносин між позивачем та відповідачем згідно Договору № 25 від 01.03.2015р.

Належних та допустимих доказів не отримання товару відповідачем та факту не підписання Договору № 25 від 01.03.2015р. та видаткових накладних самим директором ОСОБА_2 не подано.

Суд заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

При цьому суд зазначає таке. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики призначення судової експертизи №4 від 23.03.2012р., зазначено, що відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5, експертові забороняється вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та зясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити повністю та стягнути з відповідача за заборгованість за невиконання умов Договору купівлі продажу № 25 від 01.03.2015р. в сумі 1 062 812,58 грн.

У відзиві на позовну заяву (вх.№ 19268/16 від 05.05.2016р.) відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог у звязку їх безпідставністю.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 25.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

01.03.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір №25 купівлі-продажу (далі за текстом - Договір), згідно якого продавець (позивач у справі») зобовязується виготовити та передати у власність покупця (відповідач у справі) товар, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його вартість до умов, визначених Договором.

Під товаром, що є предметом купівлі-продажу за цим Договором, розуміється асфальт та/або інші будівельні матеріали, у кількості, якості та асортименті, що зазначаються у накладних на кожну партію товару, які є невідємною частиною цього Договору з моменту їх підписання стронами (п. 1.2. Договору).

Відповідно п.2.11. Договору підписання видаткової накладної представником відповідача та скріплення печаткою покупця свідчить про належне виконання позивачем всіх зобовязань щодо купівлі-продажу партії товару покупцеві, належну комплектність, якість та кількість товару.

Ціна кожної окремо партії купівлі-продажу товару визначається сторонами на момент купівлі-продажу та зазначається у видаткових накладних (п.4.1. Договору).

Згідно одностороннього Акту звірки взаємних розрахунків загальна сума поставки на думку позивача складає 7 883 910,41грн. та часткова оплати поставленого товару на суму 5 560 448,67 грн., тому заборгованість 2 323 461,74 грн.

Однак, судом оглянуто та досліджене оригінали видаткових накладних (копії яких долучено до матеріалів справи) в судовому засіданні та встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар за період з 16.03.2015р. по 31.12.2015р. на суму 7 366 408,75 грн., що підтверджуються видатковими накладними, що підписані сторонами та скріплені печатками сторін без жодних застережень

Видаткові накладні за період з 27.01.2016р. по 29.01.2016р. на суму 517 501,66 грн., які містяться в матеріал справи не містять підпису покупця та печатки товариства.

Відповідачем частково здійснено оплату товару на суму 5 560 448,67 грн., що підтверджується банківськими виписками поданих позивачем за період з 14.04.2015р. по 14.03.2016р. Також часткова сума оплати поставленого товару підтверджується поданими відповідачем за період з 01.10.2015р. по 12.03.2016р. платіжними дорученнями (які враховані позивачем), чим підтверджує отримання товару відповідачем згідно Договору та існування правовідносин за Договором.

Належних та допустимих доказів своєчасної та повної оплати отриманого товару згідно Договору відповідачем не надано.

З врахуванням поставленого товару, що підтверджується видатковими накладними підписаних та скріплених печатками сторін без жодних застережень на суму 7 366 408,75 грн. та часткових оплат відповідачем даних накладних на суму 5 560 448,67 грн., не оплаченою залишається заборгованість за поставлених товар в сумі 1 805 960,08 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своєчасно покладені на нього зобовязання щодо повної оплати отриманого товару за Договором не виконав, у звязку з цим позивач просить стягнути заборгованість за Договором в сумі 1 062 812,58 грн. Зазначаючи, що між сторонами існують довгострокові договірні відносини, та на даний час не проведено остаточного заліку зустрічних однорідних вимог. Отже, заборгованості в сумі 1 062 812,58 грн. яка є предметом даного спору є безспірна.

Належних та допустимих доказів іншого відповідачем не надано.

Доказів повного погашення заборгованості чи відсутність її існування на момент розгляду справи суді сторонами суду не подано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставки) в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Отже, посилання відповідача у відзиві на те, що позивачем не подано докази направлення вимоги про сплату боргу в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України безпідставні.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що Договір купівлі - продажу № 25 від 01.03.2015р. підписаний в особі директором ТзОВ «Компанія К- Інвест» ОСОБА_3, що діяв на підставі Статуту та скріплений печаткою товариства. Видаткові накладні на поставку товару згідно даного Договору, також підписанні директором ОСОБА_3 та скріпленні печаткою товариства.

Видаткова накладна є документом (доказом) що свідчить про факт поставки товару продавцем і прийняття його покупцем.

Належних та допустимих доказів не отримання товару відповідачем та факту не підписання Договору № 25 від 01.03.2015р. та видаткових накладних самим директором ОСОБА_2 не подано.

Відповідно п.2.11. Договору підписання видаткової накладної представником відповідача та скріплення печаткою покупця свідчить про належне виконання позивачем всіх зобовязань щодо купівлі-продажу партії товару покупцеві, належну комплектність, якість та кількість товару.

Отже, факт отримання товару свідчить про виникнення зобовязання його оплати.

Крім цього, внесення відповідачем часткової оплати, згідно Договору та подання ним до матеріалів справи доказів часткових оплат (копії платіжних доручень, з призначенням платежу: оплата згідно Договору №25 від 01.03.2015р.), чим підтверджує договірні відноси за даним Договором.

Відповідач не подав належних та допустимих доказів на заперечення факту існування заборгованості на суму 1 062 812,58 грн.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в стягнення заборгованості за Договором в сумі 1 062 812,58 грн., в межах заявлених позовних вимогам, оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати, на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 179, 193, Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 15, 599, 610-612, 626, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, та ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «К-інвест» (79034, м. Львів, вул. Навроцького, 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія БІМ-1» (79044, АДРЕСА_1; ) 1 062 812,58 грн. заборгованість за поставлений товар та 15 942,20 грн. витрати по сплаті судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2016 року.

Суддя Коссак С.М.