РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа № 903/1334/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Демянчук Ю.Г. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з'явився

третьої особи позивача: ОСОБА_2

третьої особи відповідача: Салдан Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Шокобум" на рішення господарського суду Волинської області (суддя Шум М.С.) від 23.02.2016 р. у справі № 903/1334/15

за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Шокобум"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віва»

про стягнення 1 697 254, 65 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до господарського суду Волинської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Шокобум» про стягнення заборгованості у сумі 1 551 153,98 грн. за договором № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014 року /а.с.3-4/.

19.02.2016 року на адресу господарського суду Волинської області надійшла заява ФОП ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути на його користь з відповідача основний борг у сумі 1 697 254,65 грн. та 25 458,82 грн. витрат зі сплати судового збору /а.с. 46/.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.02.2016р. у справі № 903/1334/15 (суддя Шум М.С.) позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Шокобум» задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Шокобум» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - 1697254,65 грн. боргу, 25 458,82 грн. витрат по сплаті судового збору /а.с. 88-90/.

Відповідач, ТОВ «Шокобум», не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі № 903/1334/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові ФОП ОСОБА_4 відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує наступне:

- діючому керівництву ТОВ «Шокобум» не відомо про існування договору про заміну боржника і кредитора № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014 року, оскільки колишнім керівником підприємства не було передано новому директору даного договору про заміну боржника і кредитора, а також будь-яких документів, які його стосуються;

- про договір № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014 року також не відомо і всім учасникам ТОВ «Шокобум», крім того жодний з них не надавав згоду ОСОБА_5 на підписання даного договору;

- відповідно до довідки № 160218 від 18.02.2016 року виданої ТОВ «Шокобум» у відповідача відсутні будь-які документи, які підтверджують наявність кредиторської заборгованості перед позивачем та наявність документів, які зазначені в договорі про заміну боржника і кредитора;

- в бухгалтерській звітності ТОВ «Шокобум» відсутній кредитор ФОП ОСОБА_4, а також відсутні будь-які акти звірки взаєморозрахунків та інші документи, які підтверджують заборгованість ТОВ «Шокобум» перед ФОП ОСОБА_4 чи перед ФОП ОСОБА_2;

- ТОВ «Шокобум» не отримувало від позивача жодної претензії, вимоги тощо, а це в свою чергу є порушенням з боку останнього заходів досудового врегулювання господарського спору передбаченого ст. 5 ГПК України;

- видаткові накладні, що вказані в договорі про заміну боржника і кредитора датовані за період від 17.11.2010 по 25.02.2011 року, а це в свою чергу є суттєвим порушенням вимог законодавства щодо строку позовної давності;

- позивачем не надано додаткових доказів про наявність чи відсутність заперечень щодо заборгованості зі сторони ТОВ «Віва», крім того договір про заміну боржника і кредитора був підписаний 02.04.2014 року, а отже, на момент укладення договору про заміну боржника і кредитора також минув строк позовної давності і сторонами договору не було його продовжено;

- позивачем окрім договору про заміну боржника і кредитора до позовної заяви не надано жодного документа, який засвідчує права, що передавалися ФОП ОСОБА_4, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а саме відсутні Акти приймання-передачі документації та Акти звірки взаєморозрахунків між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Віва», докази розрахунків ТОВ «Віва» з ФОП ОСОБА_2, відсутній Договір поставки №17- 12/01-П-10 від 17.12.2010р. укладеного між ФОП ОСОБА_2М та ТОВ «Віва» та відсутні видаткові накладні за№№ 10/12-02, 10/12-03 від 17.12.10р., 10/12-04 від 20.12.10р., 10/12-05 від 21.12.10р., 10/12-06 від 22.12.10р., 1 від 18.01.11р., 17 від 09.02.11р., 18 від 25.02.11р. тощо. А також, відсутні докази передачі вищенаведених документів від ТОВ «Віва» до ТОВ «Шокобум».

- на дату звернення позивача до суду із позовною заявою сплинув строк позовної давності, що у відповідності до приписів п.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Таким чином, на думку скаржника, правові підстави для задоволення позову відсутні, рішення суду першої інстанції прийняте на підставі неповністю досліджених доказів з порушення норм матеріального та процесуального права /а.с. 96-99/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 року у справі № 903/1334/15 апеляційну скаргу ТОВ «Шокобум» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І. та призначено до розгляду на 06.04.2016 року /а.с. 94-95/.

У письмових поясненнях, які 05.04.2016р. надійшли на адресу Рівненського апеляційного господарського суду, відповідач ТОВ «Шокобум» зазначає, що листом за № 1/16 від 15.03.2016 року ТОВ «Віва» повідомило ТОВ «Шокобум» про те, що серед господарської документації товариства відсутній договір про заміну боржника і кредитора № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014 року, який був нібито підписаний між ТОВ «Віва», ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Шокобум» та ФОП ОСОБА_4 Товариству не відомо про існування вищезазначеного договору про заміну боржника і кредитора. Окрім цього, ТОВ «Віва» у даному листі зазначило, що з моменту підписання між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Віва» договору поставки № 17-12/01-П-10 від 17.12.2010 року товариство здійснило оплату ФОП ОСОБА_2 коштів в розмірі 2749 265,84 грн., а отже з моменту підписання договору поставки за ФОП ОСОБА_2 рахується заборгованість у розмірі 1 574 150,84 грн. /а.с.119-123/.

Ухвалою Рівненького апеляційного господарського від 06.04.2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Віва», на стороні позивача - фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, розгляд справи № 903/1334/15 відкладено на 18.05.2016 року, у зв'язку із необхідністю витребування нових доказів /а.с.167-170/.

18.05.2016 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ «Шокобум» про зупинення провадження у справі № 903/1334/15 у зв'язку із неможливістю її розгляду до вирішення пов'язаної із нею справи № 903/232/16 Господарського суду Волинської області за позовом ТОВ «Шокобум» до ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_2, ТОВ «Віва» про визнання недійсним договору про заміну боржника і кредитора № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014 року.

В обґрунтування вказаного клопотання, відповідач ТОВ «Шокобум» зазначає, що предметом позову у справі № 903//232/16 є визнання недійсним того ж самого договору про заміну боржника і кредитора № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014 року, на підставі якого ФОП ОСОБА_6 заявляє позовні вимоги про стягнення заборгованості з ТОВ «Шокобум» по справі № 903/1334/15. Таким чином, ТОВ «Шокобум» вважає, що вирішення даної справи не можливе до остаточного вирішення справи № 903/232/16 в Господарському суді Волинської області, адже від змісту рішення по справі № 903/232/16 буде залежати вирішення даної справи.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання відповідача з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні, оскільки розгляд господарським судом Волинської області справи № 903/232/16 не може бути перешкодою для встановлення усіх істотних обставин у даній господарській справі та не перешкоджає розгляду даної справи, відповідно клопотання відповідача ТОВ «Шокобум» про зупинення провадження у даній справі до задоволення не підлягає. Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення у справі № 903/232/16 може бути підставою для перегляду даної справи за нововиявленими обставинами у розумінні приписів ст.112 ГПК України.

В судовому засіданні 18.05.2016 року представник позивача ФОП ОСОБА_6 заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ТОВ «Шокобум» участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, про причини неявки в суд не повідомив. Згідно повідомлення про вручення поштових відправлень, останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи /а.с.171/.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ФОП ОСОБА_2, заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року вважає законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ТОВ «Віва», підтримує доводи та вимоги апеляційної скарги ТОВ «Шокобум».

Оскільки, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 року явка представників сторін в судове засідання 18.05.2016 року обов'язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Шокобум».

Статтею 101 ГПК України встановлено, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

17.12.2010р. між ФОП ОСОБА_2 (Постачальник) та ТОВ «Віва» (Покупець) укладено договір поставки № 17-12/01-П-10, предметом якого є продаж та пряма поставка продукції. Постачальник зобов'язується поставити та продати, а покупець прийняти та оплатити товар. Зазначений договір підписано та скріплено печатками сторін /а.с.14/.

На виконання умов договору № 17-12/01-П-10 від 17.12.2010р. ФОП ОСОБА_2 поставив ТОВ «Віва» товар на суму 1 175 115,00 грн., що підтверджується накладними № 10/12-02, 10/12-03 від 17.12.2010р., № 10/12-04 від 20.12.2010р., № 10/12-05 від 21.12.2010р., № 10/12-06 від 22.12.2010р., № 1 від 18.01.2011р., № 17 від 09.02.2011р., № 18 від 25.02.2011р. /а.с.18, 19, 21, 23, 25, 28, 31, 34/ та довіреностями на отримання матеріальних цінностей № 2055 від 17.12.2010р., № 31 від 18.01.2011р., № 69 від 09.02.2011р., № 112 від 25.02.2011 року /а.с.17, 27, 30, 33/.

04.12.2012р. між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Віва» підписано та скріплено печатками акт звірки взаєморозрахунків згідно договору поставки № 17-12/01-П-10 від 17.12.2010 року, за результатами якого остаточне сальдо на користь ФОП ОСОБА_2 станом на 04.12.2012 року складає 1 105 000,00 грн. /а.с.111/.

04.12.2012р. між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Віва» укладено додаткову угоду до договору поставки № 17-12/01-П-10 від 17.12.2010р., згідно якої серед іншого сторони дійшли згоди додати до розділу 2 п.2.4 та викласти його в наступній редакції: «Для уникнення валютних ризиків сторони дійшли згоди зафіксувати суму заборгованості станом на 04.12.2012р. у доларах США по курсу - 1 105 000,00 грн, що еквівалентно становить 139 873,5 доларів США по курсу станом на 04.12.2012р. - 7,9». Зазначена додаткова угода підписана та скріплена печатками сторін /а.с.16/.

24.01.2013р. між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Віва» укладено додаткову угоду до договору поставки № 17-12/01-П-10 від 17.12.2010р. про зміну юридичних та банківських реквізитів /а.с.16/.

Відповідно до звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку 0001 ФОП ОСОБА_2 за грудень 2012р. та банківських виписок за період 01.01.2013р. по 07.02.2014р., ТОВ «Віва» перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти в розмірі 630 668,34 грн., що еквівалентно становить 77 703,00 доларів США /а.с.36-39/.

02.04.2014р. між ФОП ОСОБА_2 (надалі - первісний кредитор, третя особа на стороні позивача), ТОВ «Віва» (надалі - первісний боржник, третя особа на стороні відповідача), ТОВ «Шокобум» (надалі - новий боржник, відповідач, скаржник), ФОП ОСОБА_4 (надалі - новий кредитор, позивач) укладено договір про заміну боржника і кредитора № 0204/3Б-01/14 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, боржник передає, а підприємство («Новий боржник») бере на себе зобов'язання щодо сплати основного боргу за договором поставки №17-12/01-11-10 від 17.12.2010р., укладеним між первісним кредитором та боржником, в розмірі, еквівалентному 62 170,50 (Шістдесят дві тисячі сто сімдесят доларів США 50 центів). За курсом АТ «Ощадбанк», встановленим на дату підписання даного договору, сума боргу, що передається, відповідає 714 960,75 грн. (сімсот чотирнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят грн.75 коп.) .

Первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає право вимоги щодо сплати основного боргу за поставлений товар за договором поставки № 17-12/01-0-10 від 17.12.10р. в розмірі, еквівалентному 62 170,50 доларів США, що за курсом ПАТ «Державний Ощадбанк України», встановленим на дату підписання даного договору, відповідає 714 960,75 грн (п.1.2 Договору).

Первісний боржник та новий боржник дають згоду на заміну первісного кредитора за договором поставки № 17-12/01 -П-10 від 17.12.2010р. на нового кредитора та не мають претензій щодо порядку погашення та розміру вимог, що відступаються заданим договором (п.1.3 Договору).

Всі сторони даної угоди погоджують існуючий внаслідок стану розрахунків за поставлений згідно видаткових накладних (№№ 10/12-02,10/12-03 від 17.12.10р.; 10/12-04 від 20.12.10р., 10/12-05 від 21.12.10р., 10/12-06 від 22.12.10р., 1 від 18.01.11р„ 17 від 09.02.11р„ 18 від 25.02.11р.). Товар за договором поставки № 17-12/01~П-10 від 17.12.2010р. борг в сумі, еквівалентній 62 170,50 доларів США, який наявний на дату підписання даного договору між первісними кредитором та боржником та передається за даним договором новим Боржнику та Кредитору для його погашення у строки, встановлені даним договором (п.1.4 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, підприємство (новий боржник) у термін до 31.12.2014р. зобов'язується перерахувати на рахунок нового Кредитора суму боргу в гривнях, еквівалентну 62 170,50 доларам США, і таким чином виконує зобов'язання нового боржника перед новим кредитором. Оплата боргу здійснюється в гривнях, по офіційному курсу продажу доларів США за гривні АТ «Ощадбанк», встановленим банком на дату оплати боргу.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що з моменту набрання чинності цим договором у нового боржника виникає право вимоги до первісного боржника, а в первісного кредитора до нового кредитора в сумі, зазначеній в пунктах 1.1; 1.2. цього договору. Цей договір являється безоплатним, тобто за перевід боргу та відступлення права вимоги боргу плата не стягується, а виникають взаємні зобов'язання лише в розмірі суми, що передається (уступається) /а.с.5/.

Договір про заміну боржника і кредитора № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014р. підписано та скріплено печатками сторін. Оригінал даного договору оглянуто судом в судовому засіданні 18.05.2016р.

02.04.2014р. ФОП ОСОБА_2 (первісний кредитор) передав ФОП ОСОБА_4 (новий кредитор) документи, які підтверджують наявність боргу ТОВ «Віва» перед ФОП ОСОБА_2 за актом приймання-передачі документів від 02.04.2014р. /а.с. 112/.

Несплата ТОВ «Шокобум» заборгованості за договором № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014р. слугувала підставою для звернення ФОП ОСОБА_4 з позовом до суду про стягнення 1697254,65 грн. боргу.

При прийнятті судового рішення суд виходив з такого.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно приписів ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Матеріали справи свідчать про те, що договір про заміну боржника і кредитора №0204/3Б-01/14 від 02.04.2014р. укладений за участю відповідача, а відтак йому відомо про заміну кредитора та відступлення права вимоги за договором № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014р.

Враховуючи, що відповідач, ТОВ «Шокобум», не виконував свої зобов'язання за договором №0204/3Б-01/14 від 02.04.2014р., тому позовна вимога про стягнення боргу у сумі 1697 254,65 грн. є такою, що підтверджується належним чином та підлягає задоволенню згідно зі ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України.

Стосовно доводів апелянта, що діючому керівництву ТОВ «Шокобум» не відомо про існування договору про заміну боржника і кредитора № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014 року, адже колишнім керівником підприємства не було передано новому директору даного договору та документів, які його стосуються, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.91, 92 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Отже, ТОВ «Шокобум», а не керівник є стороною у зобов'язанні, заміна керівника юридичної особи та невиконання одного керівника перед іншим обов'язку щодо передачі документів є внутрішніми відносинами підприємства, і не можуть бути підставою звільнення від виконання своїх зобов'язань юридичну особу.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта про те, жодний з учасників ТОВ «Шокобум» не надавав згоду ОСОБА_5 на підписання договору № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014р., оскільки матеріалами справи не встановлено, а скаржником не надано доказів того, що директор ОСОБА_5 при підписанні даного договору діяв з перевищенням своїх повноважень.

Відносно довідки № 160218 від 18.02.2016 року виданої ТОВ «Шокобум» про те, що у відповідача відсутні будь-які документи, які підтверджують наявність кредиторської заборгованості перед позивачем, суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначений документ прийнятий в односторонньому порядку на користь відповідача, тому не може бути належним та допустим доказам у даній справі.

Що ж стосується доводів скаржника щодо недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору, колегія суддів зазначає, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002, № 15-рп/2002). Сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою (ст. 5 ГПК України). Укладеним між сторонами договором № 0204/3Б-01/14 від 02.04.2014р., не передбачено досудовий порядок врегулювання спору. Направлення претензії відповідачу є правом позивача, а не обов'язком. Крім цього, підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших осіб зобовязані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензій.

Щодо тверджень ТОВ «Віва» викладених у листі ТОВ «Шокобум» за № 1/16 від 15.03.2016 року, проте що з моменту підписання між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Віва» договору поставки № 17-12/01-П-10 від 17.12.2010р. товариство здійснило оплату ФОП ОСОБА_2 коштів в розмірі 2 749 265,84 грн., а тому за ФОП ОСОБА_2 рахується заборгованість у розмірі 1 574150,84 грн., судом апеляційної інстанції не береться до уваги, адже в матеріалах справи міститься акт Луцької об'єднаної державної податкової інспекції № 385/17-2/НОМЕР_1 від 28.01.2011 року «Про результати документальної позапланової перевірки дотримання вимог податкового законодавства з питань правильного обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 за період: липень, вересень, жовтень 2010 року», з якого вбачається, що у ФОП ОСОБА_2 станом на 31.10.2010 року дебіторська заборгованість перед покупцями становить - 2 393 397,38 грн., з яких 2 321 315,00 грн. у ТОВ «Віва». За період: вересень 2010р., СГД ОСОБА_2 задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість згідно податкових накладних від 09.09.2010р., 13.09.2010р.,14.09.2010р., 16.09.2010р., 17.09.2010р. 18.09.2010р. 20.09.2010р. ТОВ «Віва» /а.с. 187-196/.

Отже, суд приходить до висновку, що між ТОВ «Віва» та ФОП ОСОБА_2 існували інші господарські операції за іншими первинними документами, не в межах договору поставки №17-12/01-П-10 від 17.12.2010р., а тому посилання про зарахування інших платежів в рахунок заборгованості за договором №17-12/01-П-10 від 17.12.2010р. також не можна взяти до уваги.

Стосовно вимог апеляційної скарги про застосування строку позовної давності згідно поданої відповідачем заяви, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст.262 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, пунктом 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року N 10, у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: - визнання пред'явленої претензії; - зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; - письмове прохання відстрочити сплату боргу; - підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; - письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; - часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2012р., в межах строку позовної давності по грошовим зобов'язанням відносно поставки товару по договору № 17-12/01-П-10 від 17.12.2010р., між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Віва» укладено додаткову угоду до договору поставки та акт звірки взаємних зобов'язань. В зазначених документах сторони сторони зафіксували наявну, станом на 04.12.2012 року заборгованість ТОВ «Віва» перед ФОП ОСОБА_2 по договору поставки в сумі 1 105 000,00 грн. та змінили порядок розрахунків, зокрема визначили проведення чергових платежів в рахунок погашення заборгованості за договором поставки в період з грудня 2012 по липень 2013 року.

Таким чином, сторони угоди зафіксували наявну заборгованість та визначили новий порядок та строки її погашення, що у відповідності до ст.264 Цивільного кодексу України є діями, які свідчать про визнання свого боргу або іншого обов'язку. Зазначені дії мають наслідком переривання строку позовної давності щодо оплати за поставлений товар за договором поставки від 12.10.2010р.

Окрім цього, відповідно до банківської виписки від 07.02.2014р. за період з 01.01.2013р. по 07.02.2014р. первісним боржником - ТОВ «Віва» частково було здійснено оплату поставленого товару 25.01.2013р. на суми 126 806,40грн., 28.02.2013р. на суму 126 619,92грн., 25.04.2013р. на суму 126 557,76 грн. відповідно, з призначенням платежу - «згідно додаткової угоди від 04.12.2012р. до договору поставки № 17-12/01-П-10 від 17.12.2010р.». Отже, часткове здійснення оплати ТОВ «Віва» свідчить про визнання останнім боргу та відповідно строк позовної давності переривався, відлік якого починається заново - від дня здійснення платежу 25.04.2013р. на суму 126 557,76 грн. А тому звернення позивача 28.12.2015р. з позовом до суду у даній справі відбулося в межах трирічного строку позовної давності.

Тому, твердження апелянта про те, що на дату укладення договору про заміну боржника і кредитора, а також на момент звернення до суду сплив строк позовної давності, не ґрунтується на обставинах справи та чинному законодавстві.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 р. у справі № 903/1334/15 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 р. у справі № 903/1334/15 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шокобум" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/1334/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Юрчук М.І.