ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Справа № 921/709/15-г/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Плотніцький Б.Д.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок»

на рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015р.

у справі № 921/709/15-г/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок», м.Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 28 205,69 грн.,

з участю представників :

від скаржника - не з»явився

від позивача - не з»явився

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Сторони належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерували, в зв"язку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015р. у справі № 921/709/15-г/17 (суддя Андрусик Н.О.) задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», м.Дніпропетровськ та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок», м.Тернопіль 12000,00 грн. заборгованості за кредитом, 8701,03 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 1944,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 5490,23 грн пені та 1827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок» 02.11.2015р. подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати згадане рішення. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р. у даній справі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок» задоволено частково, рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015р. у справі № 921/709/15-г/17 скасовано, позову заяву Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок» про стягненння коштів залишено без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2016р. у справі № 921/709/15-г/17 задоволено частково касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р. та справу направлено до Львівського апеляційного господарського суду на новий розгляд, оскільки суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права та при цьому не здійснив перегляду рішення місцевого господарського суду по суті в апеляційному порядку.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає, зокрема, те, що воно є незаконне, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилається на те, що позивачем при поданні позовної заяви не дотримано вимог ст. ст. 54, 57 ГПК України, так як позовна заява підписана не повноваженою на це особою. Довіреність від ПАТ КБ "Приватбанк" видана Сафір Ф. О. датована 25.10.2012, тобто за два місці до видачі довіреності № 986 від 25.12.2012, виданої ПАТ "Акцент-Банк" на представництво його інтересів ПАТ КБ "Приватбанк", а тому не підтверджує повноважень Сафір Ф. О. на представництво інтересів ПАТ "Акцент-Банк" в порядку передоручення ПАТ КБ "Приватбанк". Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 17.07.2015 відкрито провадження у справі № 921/709/15-г/17, чим судом першої інстанції порушено п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України, згідно з якою, суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

Пунктом 3.11.5.7 Умов передбачено, що строки позовної даності на вимогу про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Скаржник зазначає, що у доданій до позовної заяви (п. 10 додатку) копії Умов та правил надання банківських послуг відсутній підпис відповідача, тому не може вважатися складовою частиною договору банківського обслуговування № б/н від 26.09.2011, а відтак не підлягає застосуванню (зокрема в частині застосування строку позовної давності тривалістю 5 років).

Також, скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутня письмова згода сторін на використання електронно-цифрового підпису, в якій міститься зразок відповідного аналога власноручного підпису. Отже, сторони не домовились про кредитування банком відповідача у письмовій формі всупереч ст. 207 ЦК України, яка вимагає підписання письмового договору.

Рішення суду прийняте за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими. Зокрема, відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт встановлення кредитного ліміту про що повідомлено в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта. Виписка по поточному рахунку (баланс рахунку 2600), яку суд першої інстанції вважає доказом отримання кредитних коштів, не відображає джерело походження коштів на вказаному рахунку (для проведення дебетових операцій), а тому не може слугувати належним та допустимим доказом.

У заяві на відкриття поточного рахунку від 26.09.2011 відсутня домовленість сторін щодо суми кредитного ліміту, розміру процентної ставки, порядку надання кредиту, порядку/строків погашення кредиту та сплати процентів, мета кредиту, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 345 ГК України та свідчить про неукладеність кредитного договору.

У матеріалах справи всупереч ч. 1 ст. 346 ГК України відсутня заява відповідача про одержання кредиту, що свідчить про відсутність волі відповідача на одержання кредиту.

Також, скаржник стверджує, що всупереч порядку визначеному ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" позивачем розголошено відомості про банківські рахунки клієнта, а також операції, що були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди, що відповідно до ст. 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносяться до банківської таємниці.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

26.09.2011р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок", як Клієнтом, та публічним акціонерним товариством комерційний банк "АКЦЕНТ-БАНК", як Банком, підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки.

Відповідно до змісту заяви, Банком відкрито відповідачу в національній валюті поточний рахунок №1788 та карткові рахунки №№0514, 1653.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відтисків печатки, клієнт, підписуючи заяву, погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими картками (розміщені на сайті банку http://а-bank.com.ua, https://client-bank.privatbank.ua).

Своїм підписом клієнт приєднався та зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах А-банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих угод або додаткових угод до договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження щодо банківського обслуговування з клієнтом через web-сайти банку www.а-bank.com.ua та http://client-bank.privatbank.ua або інший Інтернет SMS-ресурс, зазначений банком.

Відповідно до даної заяви Банк, за наявності вільних грошових ресурсів, здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, про розмір якого Банк повідомляє клієнту, на свій вибір: або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі Умови/Правила) і Тарифами банку (надалі - Тарифи), що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.а-bank.ua, які разом із цією анкетою (заявою) складають Договір банківського обслуговування.

Зміни до Умов і Правил надання банківських послуг вносяться Банком щомісяця в однобічному порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України (п.1.6.1 Умов).

Надаючи правову оцінку Умовам/Правилам і Тарифам Банку, судом враховано наступне.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Господарський договір, за загальним правилом, викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1 ст.181 ГК України).

У відповідності зі ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст.13 Закону).

Статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Укладений між ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" та ТОВ "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок" договір банківського обслуговування, за своєю правовою природою, є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно, для його укладення сторони повинні обмінятися всіма документами, в яких зафіксований зміст правочину для того, щоб договору надати письмової форми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Пунктами 3.11.1, 3.18.1 Умов та Правил надання банківських послуг станом на дату укладення договору та починаючи з 01.07.2014р. визначено, що кредитний ліміт на поточний рахунок є видом кредиту.

Відповідно до п. 3.11.1.1 Правил, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту.

Як зазначалося вище, про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта. Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди (п.3.11.1.3).

Пунктом 3.11.1.6 Умов передбачено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Аналогічні положення містять Умови в редакції, чинній з 01.07.2014р. (п.п.3.18.1.1., 3.18.1.3, 3.18.1.6, 3.18.2.3.2).

У відповідності до п.3.11.1.8 Правил, проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відтиском печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнтбанк/інтернет клієнтбанк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода"). При порушенні клієнтом будь-якого із обов'язків, передбачених "Умовами і правилами надання банківських послуг", банк на власний розсуд, має право змінити умови кредитування, встановити інший строк повернення кредиту. При належному використанні клієнтом обов'язків, передбачених "Умовами і правилами надання банківських послуг", проведення платежів клієнта в порядку обслуговування ліміту може бути продовжено банком на той же строк.

Пунктом 3.18.1.11. Умов та Правил в редакції, що діяла до 01.07.2014р. та п.3.11.1.11 Умов і правил, в редакції, чинній з 01.07.2014р., встановлено період безперервного користування кредитним лімітом - не більше 35 днів. Періодом безперервного користування кредитним лімітом є період часу, на протязі якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку.

В силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.п.3.11.2.2.2, 3.11.2.2.3 та 3.11.2.2.5 Правил, клієнт зобов'язується проводити погашення кредитного ліміту не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитним лімітом, сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом та повністю повернути кредит в строки, передбачені Правилами.

Розділом 3.11.4. Умов визначено порядок розрахунків:

- за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка) (п. 3.11.4.1 Правил);

- за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну із дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню. У разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.п. 3.11.4.1.1- 3.11.4.1.3 Правил).

Також, відповідно до Умов та правил надавання банківських послуг, які набрали чинності з 1 липня 2014р. (наказ від 10.06.2014р. №**-6780656), при не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальто підлягало обнуленню, та згідно п.3.11.4.1.3., у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальто підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Позивач стверджує і це вбачається з матеріалів справи, на підставі повідомлення від 05.06.2014р. (виписка з "Приват24" по Клієнту) товариство з обмеженою відповідальністю "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок" було попереджено про зміну відсоткових ставок за користування коштами в межах кредитного ліміту (36% та 56%, відповідно).

Згідно п.3.11.4.4 Умов та Правил та п.п.3.18.4.4., 3.18.4.10. Умов, чинних з 01.07.2014р., клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту (щомісячна комісія) відповідно до п.п.3.11.1.6., 3.11.2.3.2. (п.п.3.18.1.6., 3.18.2.3.2 з 01.07.2015р.), 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Клієнт доручає банку здійснювати списання винагороди зі своїх рахунків. Сплата винагороди здійснюється в гривні.

З умов п. 3.11.1.8 та п. 3.11.2.3.4 вбачається, що банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування, вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином та у спосіб, визначений Умовами. Так, на виконання умов договору Банком відкрито Клієнту гривневі рахунки №1788 (поточний рахунок) та №№0514, 1653 (карткові рахунки); надано кредитний ліміт з 29.09.2011р. в сумі 1000,00грн; з 27.02.2012р. - 1860,00грн; з 26.12.2012р. - 6500,00грн, з 04.03.2013р. - 7000,00грн та з 19.06.2013р. - 12000,00грн (довідка №08.7.0.0.2004 від 15.06.2015р. про розміри кредитних лімітів по клієнту "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок" (поточний рахунок №1788, МФО 307770, виписки по рахунках боржника, за якими обліковується кредит).

Як вбачається з представленої виписки по поточному рахунку №1788 відповідач неодноразово використовував кошти за рахунок кредитного ліміту з наступним обнуленням дебетового сальдо (в період з жовтня 2011 року по 06.08.2013р.). Однак, починаючи з 07.08.2013р. (з поточним сальдо в сумі 11867,98грн), відповідачем не обнулено дебетове сальдо в строки, встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Так, відповідачем було оплачено тіло кредиту на суму 67,28грн та 87,51грн, при розмірі поточного сальдо 11932,72грн та 11912,49грн, відповідно. У вересні 2013 року відповідачем вичерпано кредитний ліміт в сумі 12000,00грн, а в подальшому прострочено пільговий період (безвідсотковий) користування кредитними коштами, що стало підставою для нарахування Банком з 27.08.2013р. на тіло кредиту відсотків в розмірі 24%.

Починаючи з 23.10.2013р. кредитні кошти в сумі 12000,00грн є простроченими (не погашено дебетове сальдо), що послугувало підставою застосування збільшеної відсоткової ставки за користування кредитом до 48% та, починаючи з 01.07.2014р. - 56% (збільшена відсоткова ставка відповідно до Умов та правил надання банківських послуг).

Також, ТОВ "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок" частково виконувало грошові зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, комісії та пені. Зокрема, товариством у спірний період сплачено 268,98грн в погашення нарахованих відсотків та 107,48грн комісії.

Таким чином, відповідач свої зобов'язання перед позивачем за договором від 26.09.2011р. в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення платежів, що підтверджується розрахунками позовних вимог, виписками з рахунків за період з 13.10.2011р. по 11.08.2015р., облік яких Банк здійснював згідно умов договору та в порядку, передбаченому вимогами Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27.12.2007р. №481, а саме:

- згідно виписки по рахунку Клієнта №5771 сума 12000,00грн кредиту винесена 23.10.2013р. на прострочку та є неповернутою;

- згідно даних виписок по рахунках Клієнта №4482 (з 29.04.2013р. по 23.10.2013) та №5547 (з 29.07.2013 по 27.02.2015р.) рахується заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом в сумі 8701,04грн;

- згідно інформації виписок по рахунках Клієнта №9886 (з 03.12.2012р. по 02.10.2013р.) та №3251 (з 29.09.2011р. по 11.08.2015р.) не сплачено комісію в сумі 1993,28грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору від 26.09.2011р. позивачем, з метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача 10.03.2015р. направлено претензію №10929А33TS006 від 12.02.2015р. про сплату заборгованості, яка залишена товариством без належного реагування, що стало підставою для звернення до суду щодо стягнення зазначеної суми в примусовому порядку.

Крім того, за невиконання взятих ТОВ "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок" на себе грошових зобов'язань за договором банківського обслуговування від 26.09.2011р., позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 5490,23грн (з урахуванням заяви б/н від 31.08.2015 р. (вх. № 18967 від 01.09.2015 р.)), з посиланням на п.3.11.5.1, п.3.11.5.4 Умов.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Таким чином, цивільні права та обов'язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору.

Cтаттею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 629 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Як зазначалося вище, укладений між сторонами договір шляхом приєднання є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору, виходячи з вище перелічених норм матеріального права та встановлених обставин справи.

Так, 26.09.2011р. товариством з обмеженою відповідальністю "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок", підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки юридичної особи, на підставі чого банком відкрито відповідачу два поточних рахунки № 1788 та № 514, а також картковий рахунок. Така заява підписана безпосередньо директором навчального закладу Денчин Галиною Романівною та представником ПАТ "А - Банк" Тиркало Сергієм Романовичем.

В даній заяві міститься положення, що даним підписом Клієнт приєднується та зобов'язується виконувати, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку тощо.

Розділом 1 вказаних Правил передбачено, що ці правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

Умови кредитування рахунку встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет на web-сайті www.а-bank.com.ua, якими, зокрема, встановлено вид та мета надання кредиту, порядок його видачі та порядок погашення, умови щодо визначення кредитного ліміту, строк користування кредитом, строк повернення кредиту, розмір, порядок розрахунку та сплати процентів за користування кредитом, винагороди (комісії), права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, тощо.

З огляду на наведене укладений між сторонами договір містить всі істотні умови, погоджені сторонами, котрі необхідні для даного виду правочину, що, в силу статті 638 ЦК України, є необхідною умовою його укладення у зв'язку з цим твердження відповідача про неукладеність договору є помилковим, таким, що спростовується наявними у справі доказами.

Крім того, наявні у справі документи свідчать про прийняття даного договору сторонами до виконання (схвалення юридичною особою), зокрема дії відповідача по прийняттю грошових коштів, а також їх часткове повернення (погашення кредиту, відсотків за користування кредитом), свідчать про узгодження ним умов договору стосовно його предмету, мети, розміру кредиту, що відповідає вимогам ст. 207 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу було встановлено кредитний ліміт (в розмірі 1000,00грн з 29.09.2011р.; 1860,00грн - з 27.02.2012р.; 6500,00грн - з 26.12.2012р.; 7000,00грн - з 04.03.2013р.; 12000,00грн - з 19.06.2013р.) на поточний рахунок №1788, МФО 307770, про що повідомлено в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Факт надання відповідачу кредитних коштів, їх використання останнім та виникнення боргу по кредиту в сумі 12000,00грн підтверджується банківськими виписками з поточного рахунку №1788 та рахунку №5771 по простроченому кредиту товариства з обмеженою відповідальністю "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок".

Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів погашення товариством з обмеженою відповідальністю Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок" заборгованості перед позивачем в сумі 12000,00грн по тілу кредиту, також відповідачем не надано документів, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні своїх зобов'язань, у зв'язку з чим та згідно ст.15 ЦК України, порушене право публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 12000,00грн суми неповернутого кредиту.

Слід зазначити, що за загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 ЦК України та частиною 22.9 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк повинен виконати розпорядження клієнта виключно в межах залишку грошей на рахунку платника.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Таким чином, норми чинного законодавства надають сторонам договору банківського рахунку можливість передбачити в ньому положення про надання банком клієнту кредиту, який надається понад залишок грошових коштів на поточному рахунку клієнта в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунка, що має місце у спірних правовідносинах, які склались між сторонами у справі з приводу виконання укладеного між ними договору банківського обслуговування від 26.09.2011р. Таке кредитування рахунка клієнта надає останньому можливість здійснювати платежі за умови відсутності або недостатності грошових коштів на його рахунку.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Погодившись та приєднавшись до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач, таким чином, зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом та винагороду за використання ліміту (щомісячну комісію), порядок та розмір нарахування яких встановлено Умовами.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У разі застосування змінюваної процентної ставки, що має місце у даному випадку, кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору.

Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Порядок нарахування відсотків за користування кредитом, їх розмір, передбачено у розділі 3.11.4. Умов та залежить від дати обнулення дебетового сальдо.

Крім того, відповідно до ст. 546, ст. 549 ЦК України, ст. ст. 230-232 ГК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка у формі пені, яка сплачується боржником у разі порушення зобов'язання.

Пунктом 3.11.5.1. Умов визначено, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.11.2.2.2, 3.11.4.1, 3.11.4.2, 3.11.4.3, строків повернення кредиту, передбачених п. п. 3.11.1.8, 3.11.2.2.3, 3.11.2.3.4, винагороди, передбаченої п. п. 3.11.2.2.5, 3.11.4.4, 3.11.4.5, 3.11.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у% річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в п. 3.11.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У разі, якщо кредит надавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано; відповідно до 3.11.5.4. Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.11.5.1., 3.11.5.2., 3.11.5.3, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Проаналізувавши Умови та Правила надання банківських послуг, дослідивши наявні в справі матеріали, в тому числі надані Банком розрахунки позовних вимог на предмет їх відповідності даним Умовам, та виходячи з вихідних даних, що містяться у виписках по рахунках позичальника, за якими здійснюється облік кредиту (інформація про суми чергових платежів по тілу кредиту, відсотках, комісії та суми, що винесені на прострочку (порушене грошове зобов'язання), періодів та сум нарахованої неустойки за порушення строків виконання грошових зобов'язань), суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача: 8701,03грн відсотків за користування кредитом, нарахованих на поточну прострочену заборгованість з повернення кредитних коштів (в розмірі 24%, 48%, 56%), 1944,00грн - комісії (винагороди), нарахованої за період з вересня по лютий 2015 року, 5490,23грн пені, нарахованої за період з 05.09.2013р. по 24.03.2015р., тобто в межах строків, передбачених Умовами, з дня коли відповідне зобов'язання мало бути виконано товариством, є обґрунтованими, документально підтвердженими, відтак, підлягають до задоволення.

При цьому, слід зазначити, що визначений сторонами строк нарахування штрафних санкцій (пені) у три роки, не суперечить вимогам закону, зокрема положенням частини першої статті 259 ЦК України та частини 6 статті 232 ГК України.

Посилання відповідача на те, що при підписанні заяви позичальник не підписував будь-яких Умов і не був ознайомлений з чинною їх редакцією, відтак, такі Умови не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, не заслуговують на увагу та можуть бути підставою для визнання договору недійсним як оспорюваного правочину в разі звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому суд додатково зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.639 ЦК України у разі, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть, якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За приписами ч.3 ст.203 ЦК України однією з вимог, необхідних для чинності правочину, є вільне волевиявлення учасника правочину і відповідність дій його внутрішній волі.

Як встановлено судом та описано вище, відповідач у "електронному варіанті" уклав договір про кредитування, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку, та скріпивши підпис мокрою печаткою юридичної особи, тобто в добровільному (без примусу) порядку.

Згідно Заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів Банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті банку, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування, та тим самим банк та клієнт погодили усі істотні умови кредитного договору. Також, дії Клієнта (як-от: надання фінансових доручень на суми, що перевищують залишок коштів на рахунку товариства) свідчать і про використання кредитних коштів, і про прийняття Умов та правил надання кредиту, і про погодження розміру відсоткових ставок за користування ним, тобто, фактично відповідач схвалив даний договір та, відповідно, взяв на себе зобов'язання виконувати його умови.

Також, шляхом проставляння підпису на заяві дана Особа ознайомлена з умовами кредитування .

Згідно п.3.11.1.16 Умов та правил надання банківських послуг при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт- банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Враховуючи вищевказане у даному випадку була дотримана письмова форма договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду від 23.09.2015р. у справі №921/155/15-г/8.

Також, матеріали справи та правовідносини, що склалися між сторонами спростовують необхідність зазначення у заявці про отримання кредиту. Укладений між сторонами договір є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору, за умовами якого Банк дебетував рахунок Клієнта шляхом надання понад залишок грошових коштів на поточному рахунку для здійснення платежів відповідачем при умові відсутності або недостатності грошових коштів на його рахунку, що відповідає положенням ст.628 ЦК України. Тому, в даних кредитних правовідносинах відсутня імперативна вимога до наявності заявки на отримання кредиту.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами.

Такими письмовими підтвердженнями є виписки з особових рахунків клієнтів, які призначаються для видачі або надсилання клієнтам (п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18 червня 2003 року № 254) (такої ж позиції дотримується й Верховний Суд України у постанові від 06.07.2015р. у справі 6-301цс15).

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України № 566 від 30.12.1998р. (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Відповідно до п.п.5.1-5.5 Положення №254 інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем в підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів надано виписки з рахунків, за якими обліковується кредит.

В свою чергу, судом не встановлено, сторонами не надано, а матеріали справи не містять документальних доказів безпідставного списання грошових коштів банком з рахунку Клієнта (відповідача у справі) або порушення Банком розпорядження Клієнта про перерахування грошових коштів.

Тому, через відсутність у відповідача власних коштів на рахунку та виконання Банком фінансових доручень Клієнта за рахунок кредитних коштів в останнього виникла заборгованість, що є предметом позовних вимог.

Суд зазначає, що для здійсненні перевірки правильності проведення позивачем розрахунку позовних вимог бралися дані щодо, зокрема, дати виникнення дебетового сальдо та періоду його існування, суми, наведені у виписках рахунків товариства з обмеженою відповідальністю "Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) "Затишок", облік яких Банком здійснено згідно вимог Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27.12.2007р. №481 та які, в силу положень ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п.2.1.1, 5.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України №566 від 30.12.1998р., Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003р. №254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання Клієнту.

Щодо посилань відповідача на постанови Верховного Суду України, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з вищенаведених судових актів, Верховним Судом України здійснено правовий аналіз прийнятих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвал, в яких має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 256 - 258, частин першої, п'ятої статті 261 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, тобто щодо збільшених строків застосування позовної давності.

При цьому зазначено, що згідно пункту 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), які були долучені банком до позовної заяви, строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю п'ять років.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд касаційної інстанції виходив із того, що оскільки Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивач не довів укладення між сторонами договору, який передбачав би збільшення строку позовної давності, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом (справа № 6-20цс14).

В іншій судовій справі (№6-16цс15) Верховний суд України вказав, що судом касаційної інстанції (Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ) не звернуто уваги на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 14 вересня 2006 року, містить розбіжності.

Аналогічний висновок зазначено і в справі № 6-757цс15.

Господарський суд правильно звернув увагу відповідача, що в наведених судових актах розглядався спір, що виник між Банком як Кредитодавцем та фізичними особами, тобто громадянами як Позичальниками, відповідно, правова конструкція даних договірних відносин, в тому числі щодо обставин укладення (підписання) даного виду договорів є відмінною від їх укладення між Банком та юридичними особами, адже укладаючи кредитний договір, що складений на кількох аркушах, підписи керівника банку та позичальника проставляються на кожному аркуші договору.

Більше того, наведені судові акти Верховного Суду України не висвітлюють правової позиції щодо недотримання сторонами письмової форми правочину, на що спирається відповідач у своїх запереченнях, а визначають порядок збільшення сторонами правочину строків позовної давності.

Відтак, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок» підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2015р. у справі № 921/709/15-г/17 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Тернопільської області.

6. Повний текст постанови складено « 24» травня 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Плотніцький Б.Д.

суддя Мельник Г.І.