РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016Справа №910/6009/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія управління проектами "Арсенал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна рада"

про стягнення 155 887,67 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Ростовська Н.В. (представник за довіреністю від 18.04.2016р.);

від відповідача: Фареній Р.О. (представник за довіреністю від 25.04.2016р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія управління проектами "Арсенал" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна рада" (надалі також - відповідач) суми заборгованості за Договором на здійснення технічного нагляду від 02.01.2013р. в розмірі 155 887,67 грн., з яких 149 217,39 грн. сума основного боргу, 4 534,94 грн. сума інфляційних втрат та 2 135,34 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором в повному обсязі не виконав та не здійснив оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

Відповідачем відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надано, проте в судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 26.04.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. розгляд справи відкладено до 17.05.2016р.

16.05.2016р. до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 17.05.2016р. судом було поставлено на обговорення вказане клопотання відповідача.

Представник відповідача підтримав вказане клопотання та просив суд його задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти клопотання та просила суд відмовити в його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

У пункті 3.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом, тоді як розгляд справи №908/1318/16 Господарським судом Запорізької області не перешкоджає розгляду даної справи.

За таких обставин, клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі визнається судом необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 17 травня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2013 року між позивачем (виконавець за Договором) та відповідачем (замовник за Договором) було укладено Договір на здійснення технічного нагляду (надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого виконавець в порядку та на умовах, визначених договором зобов'язувався здійснити технічний нагляд за будівництвом «Багатофункціонального громадського комплексу з об'єктами спорту, відпочинку та розваг, що знаходиться за адресою: вул. Немировича-Данченко, 64 в м. Запоріжжі (об'єкт за Договором), а замовник зобов'язувався прийняти належним чином надані послуги та оплатити їх.

Плата за надані виконавцем послуги здійснюється в розмірі 24 500 (двадцять чотири тисячі п'ятсот) грн. в місяць (п. 2.1. Договору).

У відповідності до п. п. 3.1. - 3.2. Договору вказані в пунктах 1.1. та 1.2. договору послуги надаються виконавцем з моменту підписання договору на протязі всього періоду будівництва до введення об'єкта в експлуатацію. Надані послуги оплачуються замовником в наступному порядку: - аванс в розмірі 11 000,00 грн. без врахування ПДВ до 5 (п'ятого) числа поточного місяця; - залишок вартості послуг в розмірі 13 500,00 грн. без врахування ПДВ, на протязі 10 (десяти) робочих днів, після підписання акту приймання-здачі наданих послуг за місяць.

Відповідно до п. 1. Додаткової угоди №1 від 02.06.2014р. до Договору сторони дійшли згоди внести зміни до п. 2.1. та п. 3.2. Договору, виклавши їх в наступній редакції: « 2.1. Плата за надані виконавцем послуги здійснюється в розмірі 19 500 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот) грн. в місяць.» та « 3.2. Замовник здійснює оплату наданих послуг на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі наданих послуг. Строк оплати на протязі 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання актів прийому-передачі наданих послуг.».

Додатковою угодою №2 від 19.09.2014р. до Договору сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1., п. 1.2., п. 3.1., п.п. 4.2.8. п. 4.2., п.п. 4.2.10. п. 4.2., п. 7.1. Договору.

Так, п. 1.1. Договору викладено в наступній редакції: виконавець в порядку та на умовах, визначених договором зобов'язувався здійснити технічний нагляд за будівництвом об'єкту «Багатофункціональний громадський комплекс з об'єктами спорту, відпочинку та розваг, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Немировича-Данченко, 64 та об'єкту «Розподільча підстанція 6,0/0,4 кв», що розміщений за адресою: м. Запоріжжя, вул. Немировича-Данченко, 71б, а замовник зобов'язувався прийняти належним чином надані послуги та оплатити їх.

Додатковою угодою №3 від 21.12.2015р. до Договору сторони дійшли згоди про зупинення здійснення виконавцем технічного нагляду за будівництвом за Договором з 21 грудня 2015р. у зв'язку з закінченням будівельних робіт на об'єкті.

Позивачем у відповідності до умов Договору було надано відповідачу послуги на загальну суму 780 217,39 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- № КУ-0000001 від 31.01.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000001 від 28.02.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000003 від 29.03.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000005 від 30.04.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000008 від 31.05.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000010 від 30.06.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000012 від 31.07.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000017 від 30.08.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000019 від 30.09.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000021 від 31.10.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000024 від 29.11.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000027 від 31.12.2013р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000003 від 31.01.2014р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000004 від 28.02.2014р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000009 від 31.03.2014р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000011 від 30.04.2014р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000012 від 31.05.2014р. на суму 24 500,00 грн.;

- № ОУ-0000015 від 30.06.2014р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000017 від 31.07.2014р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000021 від 29.08.2014р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000024 від 30.09.2014р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000027 від 31.10.2014р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000030 від 28.11.2014р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000033 від 31.12.2014р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000001 від 30.01.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000003 від 28.02.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000007 від 31.03.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000010 від 30.04.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000012 від 31.05.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000014 від 30.06.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000016 від 31.07.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000018 від 31.08.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000021 від 30.09.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000022 від 30.10.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000024 від 30.11.2015р. на суму 19 500,00 грн.;

- № ОУ-0000026 від 21.12.2015р. на суму 12 717,39 грн.

Вказані послуги були прийняті відповідачем, що підтверджується підписами директора та відтисками печатки відповідача на вказаних актах.

Відповідач за надані послуги розрахувався частково, а саме на суму 631 000,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи банківськими виписками за період з 14.02.2013р. по 15.05.2015р.

Таким чином, у відповідача внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань за договором утворилась заборгованість по сплаті вартості наданих позивачем послуг у розмірі 149 217,39 грн. (780 217,39 грн. - 631 000,00 грн.).

Позивач звернувся до відповідача з претензією на загальну суму 153 979,98 грн., з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, яка була отримана відповідачем, проте залишилась без відповіді та задоволення з його сторони.

У зв'язку з не проведенням відповідачем розрахунку з позивачем за виконані роботи, останній був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням п. 3.2. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 02.06.2014р. та здійснену відповідачем оплату вартості наданих позивачем послуг на загальну суму 631 000,00 грн. прострочення платежу виникло у відповідача за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- № ОУ-0000012 від 31.05.2015р. на суму 19 500,00 грн. з 13.06.2015р.;

- № ОУ-0000014 від 30.06.2015р. на суму 19 500,00 грн. з 15.07.2015р.;

- № ОУ-0000016 від 31.07.2015р. на суму 19 500,00 грн. з 15.08.2015р.;

- № ОУ-0000018 від 31.08.2015р. на суму 19 500,00 грн. з 15.09.2015р.;

- № ОУ-0000021 від 30.09.2015р. на суму 19 500,00 грн. з 15.10.2015р.;

- № ОУ-0000022 від 30.10.2015р. на суму 19 500,00 грн. з 15.11.2015р.;

- № ОУ-0000024 від 30.11.2015р. на суму 19 500,00 грн. з 15.12.2015р.;

- № ОУ-0000026 від 21.12.2015р. на суму 12 717,39 грн. з 05.01.2016р.

Оскільки, як підтверджено матеріалами справи, свої зобов'язання відповідач в строк визначений Договором не виконав, заборгованість по оплаті вартості наданих послуг складає 149 217,39 грн.

Окрім того, існування зазначеної суми заборгованості в розмірі 149 217,39 грн. відповідачем підтверджено шляхом підписання з позивачем Акту звірки взаємних розрахунків станом на 21.12.2015р.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 149 217,39 грн. є обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4 534,94 грн. інфляційних втрат та 2 135,34 грн. 3 % річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми інфляційних втрат, судом встановлено, що він здійснений за період більший, ніж у відповідача виникло прострочення оплати вартості наданих послуг, оскільки враховує індекс інфляції місяця підписання відповідного акту, натомість відповідно до умов договору та підписаних актів прострочення платежу у відповідача наступає з наступного місяця.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що за деякими актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) суми інфляційних втрат є завищеними, а тому судом здійснено власний розрахунок:

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000012 від 31.05.2015р. на суму 19 500,00 грн. сума інфляційних втрат складає 539,56 грн.;

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000014 від 30.06.2015р. на суму 19 500,00 грн. сума інфляційних втрат складає 459,72 грн.;

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000016 від 31.07.2015р. на суму 19 500,00 грн. сума інфляційних втрат не перевищує нарахованих позивачем, відтак з урахуванням заявлених вимог до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 468,00 грн.;

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000018 від 31.08.2015р. на суму 19 500,00 грн. сума інфляційних втрат не перевищує нарахованих позивачем, відтак з урахуванням заявлених вимог до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 663,00 грн.;

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000021 від 30.09.2015р. на суму 19 500,00 грн. сума інфляційних втрат складає 366,98 грн.;

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000022 від 30.10.2015р. на суму 19 500,00 грн. сума інфляційних втрат не перевищує нарахованих позивачем, відтак з урахуванням заявлених вимог до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 370,50 грн.;

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000024 від 30.11.2015р. на суму 19 500,00 грн. сума інфляційних втрат складає 233,98 грн.;

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000026 від 30.01.2015р. на суму 12 717,39 грн. сума інфляційних втрат складає 63,13 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача за несвоєчасну оплату вартості наданих позивачем послуг підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 3 164,87 грн.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він відповідає встановленому законодавством порядку та способу нарахування та є обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 135,34 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/6009/16 підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 149 217,39 грн. суми основного боргу, 3 164,87 грн. інфляційних втрат та 2 135,34 грн. 3% річних.

Судовий збір позивача у розмірі 2 317,76 грн., пропорційно сумі задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна рада" (, адреса: 01015, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд. 34) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія управління проектами "Арсенал" (, адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Правди буд. 53) суму основного боргу в розмірі 149 217,39 грн. (сто сорок дев'ять тисяч двісті сімнадцять гривень 39 копійок), інфляційні втрати в розмірі 3 164,87 грн. (три тисячі сто шістдесят чотири гривні 87 копійок), 3% річних в розмірі 2 135,34 грн. (дві тисячі сто тридцять п'ять гривень 34 копійки) та суму судового збору в розмірі 2 317,76 грн. (дві тисячі триста сімнадцять гривень 76 копійок).

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2016р.

Суддя Морозов С.М.