донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

24.05.2016 справа №908/6125/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: за участю представників: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства Альянс-Агро, с.Партизани Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від29.02.2016р.(повний текст підписано 04.03.2016р.)
у справі№908/6125/15 (суддя Алейникова Т.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агросхід, м.Дніпропетровськ
до Приватного сільськогосподарського підприємства Альянс-Агро, с.Партизани Запорізької області
проcтягнення 1002951,05грн.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агросхід, м.Дніпропетровськ, позивач звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Приватного сільськогосподарського підприємства Альянс-Агро, с.Партизани Запорізької області про стягнення 1002951,05грн., які складаються з основного боргу в розмірі 542305,43грн., пені в розмірі 194521,54грн., 5 % штрафу в розмірі 27067,97грн., 39 % річних в розмірі 139814,21грн., інфляційних в розмірі 99241,89грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.02.2016р.(повний текст підписано 04.03.2016р.) у справі №908/6125/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агросхід задоволені частково, стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства Альянс-Агро основний борг в розмірі 542305,43грн., пеню в розмірі 100000,00грн., 5% штрафу в розмірі 27067,97грн., 39% річних в розмірі 139814,21грн.

Рішення суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №ЗП-50-240315/ззр-ЯР від 24.03.2015р. в частині оплати отриманого товару, у звязку з чим утворилася заборгованість в розмірі 542305,43грн., яка і була стягнута судом. У звязку з простроченням оплати, судом задоволені позовні вимоги про стягнення 5% штрафу в сумі 27067,97грн. та 39 % річних в сумі 139814,21грн. Розмір стягуваної пені зменшений судом до 100000,00грн. на підставі п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). У задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних в розмірі 99241,89грн. судом відмовлено, оскільки вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті унеможливлює урахування індексу інфляції.

Приватне сільськогосподарське підприємство Альянс-Агро не погодилося з прийнятим рішенням та звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги в частині стягнення неустойки задовольнити, частково зменшивши їх розмір. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права. Так, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано наявність підстав для більшого зменшення суми неустойки.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.03.2016р. у справі №908/6125/15 (головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Радіонова О.О.) було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 17.05.2016р.

26.04.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агросхід на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агросхід в судове засідання 17.05.2016р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. В судовому засіданні 17.05.2016р. представник Приватного сільськогосподарського підприємства Альянс-Агро підтримав вимоги апеляційної скарги, з мотивів, що були в ній викладені, надав правове обґрунтування.

З метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, у звязку з необхідністю зобовязання відповідача направити правове обґрунтування на адресу позивача, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відкладення судового засідання апеляційної інстанції в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, на 24.05.2016р.

У звязку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Марченко О.А., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті повторного автоматизованого розподілу справи було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Радіонова О.О.

Представник позивача в судове засідання 24.05.2016р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав клопотання про продовження строку розгляду справи та про відкладення судового засідання через участь в іншому судовому засіданні. У задоволенні зазначеного клопотання судовою колегією відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах своїх повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Отже, відповідач не був позбавлений можливості направити іншого повноважного представника для участі у розгляді справи. Крім того, стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що явка представників сторін ухвалою суду від 17.05.2016р. не визнавалась обовязковою, представники сторін не посилалися на необхідність додаткових доказів, відповідачем не доведено необхідність відкладення судового засідання, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, її правове обґрунтування, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

24.03.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агросхід (далі - постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством Альянс-Агро (далі - покупець) було укладено договір поставки №ЗП-50-240315/ззр-ЯР на умовах розстрочення платежу (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Поставка товару в рамках і на підставі цього договору може здійснюватись окремими партіями відповідно до додаткових угод (специфікацій) до цього договору (п.1.2).

Пунктом 4.1 передбачено, що вартість товару повинна бути повністю сплачена постачальнику покупцем на умовах, які зазначені в додаткових угодах (специфікаціях) до даного договору, що є невідємною частиною даного договору.

Вартість товару у гривні, еквівалент вартості в іноземній валюті та курс відповідної іноземної валюти (якщо сторони домовилися про їх застосування) зазначається у додаткових угодах (специфікаціях) до договору на дату їх підписання. Еквівалент вартості товару у іноземній валюті є незмінним на протязі дії даного договору та належить до повної сплати у гривні.

У випадку зростання курсу продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на дату фактичної оплати коштів, на дату відвантаження товару, на дату звернення до суду з відповідним позовом, відносно курсу вказаного у додаткових угодах (специфікаціях) до договору, вартість товару перераховується за вказаними нижче формулами. Для перерахунку вартості товару використовується курс продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку за даними Інтернет-сторінки http://іndex.mіnfіn.соm.uа. У разі недоступності даного інформаційного ресурсу, за даними будь-якого іншого джерела на розсуд постачальника (п.4.3).

Згідно з п.4.3.1 зобовязання по строкам оплати, що вказані у відповідній додатковій угоді (специфікації) за кожну партію товару фіксуються у валютному еквіваленті та розраховуються у гривні окремо на кожну планову дату оплати.

У відповідності до п.4.3.2, кожна фактична оплата у гривні перераховується у валютний еквівалент та фіксується сума фактичної оплати у валютному еквіваленті.

Залишок зобов'язань по оплаті за партію товару у валютному еквіваленті на будь-яку дату можна розрахувати як різницю між повною вартістю партії товару у валютному еквіваленті та всіма сумами фактичних оплат за дану партію товару на відповідну дату у валютному еквіваленті (п.4.3.3).

За умовами п.4.3.4 договору, залишок зобов'язань по оплаті за партію товару у гривні на будь-яку дату можна розрахувати як залишок зобов'язань за цю партію товару у валютному еквіваленті, помножений на курс відповідної валюти на дату розрахунку.

У випадку прострочення покупцем оплати ціни товару постачальник має право вимагати оплати ціни товару, штрафних санкцій та відшкодування завданих збитків, або повернення неоплаченого товару аналогічної якості, кількості та асортименту зі сплатою штрафних санкцій та інших платежів згідно п.8.5 цього договору і відшкодування завданих постачальнику збитків (п.8.2).

Пунктом 8.4 договору передбачено, що постачальник вправі застосувати на свій розсуд будь-які оперативно-господарські санкції визначені ст.235 та ст.236 Господарського кодексу України (далі ГК України), зокрема у разі порушення строків оплати, встановлених даним договором та додатковими угодами (специфікаціями) до нього, зобов'язання покупця по повному розрахунку за отриманий товар вважаються такими, що настали з моменту такого прострочення.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни товару покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу (п.8.6.1).

Пунктом 8.6.2 договору передбачено, що покупець за порушення грошових зобов'язань по оплаті ціни товару на підставі статті 625 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), сплачує на користь постачальника 39% річних від суми боргу.

Нарахування неустойки (пені) за цим договором здійснюється протягом всього часу існування заборгованості (п. 8.7).

Згідно з п.8.11 строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (пені) та відшкодування завданих збитків, передбачених п. 8.6.1-8.6.2 цього договору, встановлюється у три роки.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 30 листопада 2015р., а щодо невиконаних до цього дня зобовязань та відповідальності до повного їх виконання (п.2.1).

Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками підприємств.

24.03.2015р. сторонами до договору була підписана додаткова угода (специфікація) №1, в якій зазначений курс відповідної іноземної валюти 22,1000.

На виконання зазначеної додаткової угоди позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 619034,40грн. (в т.ч. ПДВ 103172,40грн.), що підтверджується видатковою накладною №177 від 16.04.2015р. Однак, Приватне сільськогосподарське підприємство Альянс-Агро належним чином свої зобовязання щодо оплати отриманого товару не виконало, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 542305,43грн. (з урахуванням п.4.3 договору). Зазначені порушення з боку відповідача стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс-Агросхід з позовом до суду.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків. Таким чином, відповідно до умов договору №ЗП-50-240315/ззр-ЯР від 24.03.2015р., між сторонами у справі виникли певні взаємні зобовязання.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

На виконання умов договору №ЗП-50-240315/ззр-ЯР від 24.03.2015р. та додаткової угоди (специфікації) №1 від 24.03.2015р. позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №177 від 16.04.2015р. на суму 619034,40грн., який був отриманий представником Приватного сільськогосподарського підприємства Альянс-Агро за довіреністю №16 від 15.04.2015р. на отримання матеріальних цінностей. Товар був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень по якості та кількості.

Твердження відповідача про порушення позивачем строків поставки товару є необґрунтованими, оскільки відповідно до умов додаткової угоди №1 від 24.03.2015р. строк поставки (за умови оплати) 25.04.2015р.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що вартість товару повинна бути повністю сплачена постачальнику покупцем на умовах, які зазначені в додаткових угодах (специфікаціях) до даного договору, що є невідємною частиною даного договору.

За умовами додаткової угоди відповідач мав оплатити товар наступним чином: 20% до 05.04.2015р. та 80 % до 01.10.2015р.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, в якості оплати отриманого товару відповідач перерахував позивачу платіжним дорученням №30 від 01.04.2015р. - 117450,00грн. (що є меншим ніж 20% від вартості отриманого товару) та платіжним дорученням №42 від 14.04.2015р. - 6356,88грн.

В правових обґрунтуваннях відповідач зазначає про сплату 13574,88грн. згідно платіжного доручення №169 від 31.08.2015р. Однак, зазначене платіжне доручення не приймається судовою колегією в якості доказу оплати товару, поставленого за видатковою накладною №177 від 16.04.2015р. Так, в призначенні платіжного доручення зазначена «оплата рахунку №327 від 31.08.2015р.», а як вбачається з матеріалів справи, зазначений рахунок був виставлений відповідачу для оплати товару, отриманого за договором поставки №ЗП-71-310815ззр-ЯР від 31.08.2015р., а не за спірним договором №ЗП-50-240315/ззр-ЯР від 24.03.2015р.

Тобто, всупереч умовам договору, відповідач лише частково оплатив товар, який був поставлений згідно видаткової накладної №177 від 16.04.2015р. Крім того, Приватним сільськогосподарським підприємством Альянс-Агро були порушені строки оплати, передбачені додатковою угодою.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Крім цього, ч.1 ст.693 та ч.4 ст.538 ЦК України передбачено, що якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок.

За умовами п.8.4 договору передбачено, що у разі порушення строків оплати, встановлених даним договором та додатковими угодами (специфікаціями) до нього, зобов'язання відповідача по повному розрахунку за отриманий товар вважаються такими, що настали з моменту такого прострочення.

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач має право перевести відповідача на 100% оплату з моменту порушення останнім взятих на себе зобов'язань по оплаті (з 05.04.2016р.).

Враховуючи здійснені відповідачем оплати, приписи пунктів 4.3, 4.3.1-4.3.4 договору, судова колегія погоджується з висновком господарського суд Запорізької області про наявність підстав для стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства Альянс-Агро основного боргу в розмірі 542305,43грн. (з урахуванням курсу відповідної іноземної валюти).

Посилання скаржника в правовому обґрунтуванні апеляційної скарги на невірне визначення в додатковій угоді (специфікації) №1 від 24.03.2015р. курсу іноземної валюти судовою колегією не приймається, оскільки курс був узгоджений сторонами, зазначена додаткова угода підписана з обох сторін та скріплена печатками підприємств. Крім того, за умовами п.4.3 договору, вартість товару у гривні, еквівалент вартості в іноземній валюті та курс відповідної іноземної валюти (якщо сторони домовилися про їх застосування) зазначається у додаткових угодах (специфікаціях) до договору на дату їх підписання.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 194521,54грн., 5 % штрафу в розмірі 27067,97грн., 39 % річних в розмірі 139814,21грн., інфляційні в розмірі 99241,89грн.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Умовами п.8.6.1 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни товару покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

За приписами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

За приписами ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду нарахування пені, ніж встановлено в ч. 6 ст. 232 ГК України.

Нарахування неустойки (пені) за цим договором здійснюється протягом всього часу існування заборгованості (п. 8.7).

Строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (пені) та відшкодування завданих збитків, передбачених п.8.6.1.-8.6.2. цього договору, встановлюється у три роки (п. 8.11).

Перевіривши розрахунки позовних вимог, які були надані позивачем на підтвердження права вимоги, та розрахунки суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з правильністю нарахування пені в розмірі 194521,54грн. (за загальний період з 06.04.2015р. по 13.12.2015р.) та 5 % штрафу в розмірі 27067,97грн.

Відповідно до п.1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Рішенням господарського суду Запорізької області задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача 5% штрафу в розмірі 27067,97грн. Розмір пені зменшений судом до 100000,00грн. на підставі п.3 ст.83 ГПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення без урахування наявності підстав для більшого зменшення суми неустойки. Однак, скаржником не доведено, а з матеріалів справи не вбачається порушення місцевим судом приписів ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України щодо визначення наявності підстав для зменшення розміру стягуваної пені. В свою чергу, і в контексті положень названих норм і в силу п.3 ч.1 ст.83 ГПК України застосування такого зменшення та визначення його меж є дискреційним правом суду, визначення меж якого не може ревізуватися в контексті положень ст.104 цього Кодексу за відсутністю відповідних порушень норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд вважає, що в даному випадку судом забезпечено належний баланс інтересів сторін зменшенням розміру стягуваної пені до 100000,00грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають 5% штрафу в розмірі 27067,97грн. та пеня в розмірі 100000,00грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.6.2 договору передбачено, що покупець за порушення грошових зобов'язань по оплаті ціни товару на підставі статті 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника 39% річних від суми боргу.

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати, суд першої інстанції правильно зазначив про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 39% річних.

Апеляційна інстанція, перевіривши розрахунок річних, дійшла висновку щодо правомірності задоволення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення 39 % річних в розмірі 139814,21грн. (за загальний період з 06.04.2015р. по 13.12.2015р.)

Судова колегія зазначає про необґрунтованість посилань відповідача в правових обґрунтуваннях до апеляційної скарги на невірне визначення позивачем та судом першої інстанції курсу іноземної валюти, оскільки ними дотримані умови пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.4, згідно яких для розрахунку береться актуальний курс продажу відповідної іноземної валюти, отриманий з відкритих джерел, згідно цього договору, на день, що передує даті планової оплати (фактичної оплати, розрахунку), але не нижче курсу валюти, вказаного у додатковій угоді (специфікації).

За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В пункті 10 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013р. «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначено, що вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 31.01.2012р. у справі № 18/113-53/81 та в постанові Верховного суду України від 27.01.2016р. у справі №6-771цс15).

За приписами п.8.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

У звязку з викладеним, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 99241,89грн., і, відповідно, господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016р.(повний текст підписано 04.03.2016р.) у справі №908/6125/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства Альянс-Агро, с.Партизани Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016р. (повний текст підписано 04.03.2016р.) у справі №908/6125/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016р.(повний текст підписано 04.03.2016р.) у справі №908/6125/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 1 позивачу; 2 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 - ГСЗО