ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.16р. Справа № 904/2020/16

За позовом Комунального підприємства "Адмінистративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шина-Трейдінг", м. Дніпропетровськ

про стягнення 1 998,78 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1І, довіреність № 225/2-04 від 05.04.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Адмінистративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шина-Трейдінг" (далі - відповідач) про стягнення основного боргу у сумі 1998,78 грн, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 1894 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, укладеного між сторонами 01.10.2011.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої заявлені вимоги.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача конверти з ухвалами суду повернулися на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 24.03.2016 та від 12.04.2016 були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2011 між Комунальним підприємством "Адміністративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Шина - Трейдінг" (відповідач) було укладено договір № 1894 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами, наданих розповсюджувачу зовнішньої реклами рішеннями виконкому міської ради, надає відповідачу в тимчасове користування місця для розташування рекламних засобів, які перебувають у комунальній власності, а розповсюджувач зовнішньої реклами розташовує рекламні засоби згідно з виданими дозволами та здійснює оплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Відповідно до п. 1.2 договору місця розташування рекламних засобів зазначені в додатку, що є невід'ємною частиною цього договору. Всі необхідні відомості щодо місця розташування рекламного засобу та його конструкції наводяться в дозволі на розміщення зовнішньої реклами.

Згідно з п.1.3. договору строк тимчасового користування місцем розташування рекламного засобу відповідає строку дії дозволу.

Відповідно до п.7.1 договору договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє щодо кожного місця до закінчення строку дії дозволу та виконання сторонами зобов'язань за договором.

За умовами п. 3.1 договору розповсюджувач зовнішньої реклами зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок позивача плату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів згідно з розділом 4 цього договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що ціною договору є розмір плати за тимчасове користування. Розмір плати обчислюється відповідно до Положення про порядок оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 18.02.04 № 29/15 зі змінами, внесеними рішенням Дніпропетровської міської ради від 14.09.11 № 37/15. У разі внесення міською радою змін та доповнень до цього Положення, що стосуються визначення розміру плати, позивач в односторонньому порядку здійснює перерахунок з моменту внесення таких змін та доповнень (якщо іншу дату не зазначено у рішенні міської ради) та самостійно корегує розмір плати.

Відповідно до п. 4.2 договору нарахування плати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу здійснюється з дати прийняття виконкомом міської ради рішення про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Згідно з п. 4.3 договору плата здійснюється щомісячно за поточний місяць (якщо інший період оплати не обумовлено сторонами додатково) згідно з рахунком, своєчасно одержаним у підприємства позивача, протягом трьох робочих днів з дати його одержання. Розповсюджувач зовнішньої реклами зобов'язаний одержати рахунок у позивача не пізніше триденного терміну після закінчення попереднього періоду оплати.

Пунктом 4.4. договору визначено, що розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від оплати у разі відсутності рекламного засобу на місці, щодо якого видано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

Позивач зазначає, що відповідач, порушуючи умови договору, не виконав свої зобов'язання з оплати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, утворилася заборгованість за грудень 2014 року, січень та лютий 2015 року в загальній сумі 1998,78 грн.

Для здійснення оплати відповідачу були виставлені рахунки № Р-4726 від 01.12.2014 на суму 666,26 грн, № Р-237 від 19.01.2015 на суму 666,26 грн, № Р-726 від 13.02.2015 на суму 666,26 грн, які відповідачем не сплачені.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензії про погашення заборгованості:

№ 1473/2-04 від 12.05.2015, № 2104/2-04 від 15.10.2015, № 2956/2-04 від 21.12.2015, які залишені без задоволення, заборгованість до цього часу не погашена.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 193 ГК України господарське зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Згідно з ст. 525 ЦК України, п.7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідач позовні вимоги не оспорив, доказів погашення боргу не надав.

Представник позивача в судовому засіданні 12.05.2016 письмово підтвердив наявність заборгованості в заявленій в позовній заяві сумі.

Таким чином позовні вимоги слід визнати обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРИШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Шина-Трейдінг", м. Дніпропетровськ, пл. Леніна, буд. 1, кім. 588, код 36365623 на користь Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, 13/15, код 19157017 борг в сумі 1 998, 78 грн, 1378,00 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 16.05.2016.

Суддя В.Д. Воронько