РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2016Справа №910/5694/16

За позовомСелянського (фермерського) господарства «Інгул»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ТК ПРОМ Україна»
простягнення 150 341,76 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Селянське (фермерське) господарство «Інгул» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК ПРОМ Україна» про стягнення 150 341,76 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором поставки та не повернув перераховану позивачем попередню оплату за договором в розмірі 150 341,76 грн.

Ухвалою суду від 31.03.2016 було порушено провадження у справі №910/5694/16 та призначено її розгляд на 15.04.2016.

В зв'язку з перебування судді Спичака О.М. на лікарняному, судове засідання 15.04.2016 не відбулось.

Ухвалою суду від 18.04.2016 розгляд справи призначено на 16.05.2016.

В судове засідання 16.05.2016 представники позивача та відповідача не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.05.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2016 відповідачем було надано позивачу рахунок №СФ-0000749 на оплату продукції: дизельне пальне Є-5, Мозирського НПЗ в кількості 12 140,00 л., на суму 150 341,76 грн, рахунок дійсний до сплати до 15.02.2016.

12.02.2016 позивач сплатив відповідачу 150 341,76 грн, що підтверджується платіжним дорученням №466 від 12.02.2016.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою(ч.2 ст. 207).

З огляду на викладене, між позивачем, як покупцем та відповідачем, як продавцем було укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Проте, як зазначав позивач, відповідач не здійснив поставку дизельного пального Є-5, Мозирського НПЗ в кількості 12 140,00 л., на суму 150 341,76 грн.

В зв'язку з чим позивач 04.03.2016 надіслав на адресу відповідача лист з вимогою виконати зобов'язання з поставки продукції або повернути отримані від позивача кошти в розмірі 150 341,76 грн, однак, надіслана позивачем вимога залишена відповідачем без задоволення.

Під час розгляду справи в суді відповідач не надав доказів поставки позивачу дизельного пального Є-5, Мозирського НПЗ в кількості 12 140,00 л., на суму 150 341,76 грн та повернення перерахованих позивачем грошових коштів в розмірі 150 341,76 грн, жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем не надав.

Оскільки позивач здійснив оплату товару на суму 150 341,76 грн, а відповідач не поставив позивачу обумовлену договором продукцію, повернення оплати вартості продукції не здійснив, господарський суд дійшов висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, відповідач зобов'язаний повернути позивачу 150 341,76 грн суму попередньої оплати, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 1 500,00 грн.

Надання позивачу адвокатських послуг підтверджується наявними в матеріалах справи: договором про надання правової допомоги від 03.03.2016, укладеним між позивачем та адвокатом Заболотнім Павлом Леонідовичем, актом приймання-передачі виконаних робіт від 21.03.2016, свідоцтвом про право на заняття адвокатської діяльності №636 від 26.11.2008 на ім'я Заболотнього Павла Леонідовича, ордером серії КР №025223 від 21.03.2016, квитанцією №1/03/16 від 21.03.2016 на суму 1 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при повному задоволенні позову - на відповідача.

Відповідно до п. 6.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати (судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката) покладаються на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК ПРОМ Україна» (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13, ) на користь Селянського (фермерського) господарства «Інгул» (місцезнаходження: 28215, Кіровоградська обл., Новгородківський р-н, с. Інгуло-Кам'янка, вул. Шевченка, буд. 36, ) 150 341 (сто п'ятдесят тисяч триста сорок одну) грн 76 коп. - попередньої оплати, 1 500 (одну тисячу п'ятсот) грн 00 коп. - витрат на оплату послуг адвоката, 2 255 (дві тисячі двісті п'ятдесят п'ять) грн 13 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

23.05.2016

Суддя Спичак О.М.