РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа № 924/1826/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" на рішення господарського суду Хмельницької області від 23.03.16 р. у справі № 924/1826/15

за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" м.Нетішин

до Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_3 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції

про визнання недійсним кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. в частині визначення валюти кредитування в доларах США та про визнання укладеним в національній валюті України гривні

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 23.03.2016 року по справі № 924/1826/15 (колегія суддів у складі: суддя Гладій С.В. - головуючий, судді Магера В.В., Музика М.В.) в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" подав апеляційну скаргу в якій просить останнє скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги. В обґрунтування скарги зазначає, що на час підписання кредитного договору від 30.03.2007 року ОСОБА_4 не мала необхідного обсягу повноважень на укладення кредитного договору, що підтверджується документально. Стверджує, що для операцій з іноземною валютою у ОСОБА_2 "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" також має бути відповідний дозвіл на здійснення операцій з іноземною валютою, якого у Позивача не було. Звертає увагу на п. п. 1.3.3. п. 1.3 частини 2 кредитного договору, де передбачено, що моментом виникнення права Позичальника на отримання Кредиту - є наявність у Банку Поточного рахунку Позичальника у валюті Кредиту чи в іншій валюті за вимогою Банку. Відкривши за вимогою Банку поточний рахунок у національній валюті - гривні, позивачем були отримані кошти в національній валюті - гривні, а також проводилось погашення заборгованості у гривні, що як наслідок призводило в подальшому до проведення Банком операцій на купівлю валюти та перерахування її на позичковий рахунок, власником якого фактично і є сам ОСОБА_3. Відповідно, Банком було допущено грубе порушення умов кредитного договору та введено Позичальника в оману в частині невиконання зобов'язань по видачі кредиту в доларах США, а з поточного рахунку кредит був виданий у гривні лише за курсом долара. Банк фактично прикриваючись кредитним договором начебто в іноземній валюті, здійснював незаконні операції по продажу та купівлі доларів США за кошти позивача, чим отримував додаткову вигоду.

В судове засідання представник позивача не з'явився, проте через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату. Своє клопотання обґрунтував тим, що не отримав копію ухвали, а тому був позбавлений можливості своєчасно прибути до суду. Зазначене клопотання судом залишено без задоволення, оскільки ухвала суду отримана за юридичною адресою відповідача 25.04.2016 року (згідно відмітки про вручення), що свідчить про завчасне повідомлення сторони у справі про дату, час і місце розгляду.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечує. Із підстав зазначених у відзиві зазначає, що директор товариства мала усі повноваження на укладення правочинів. Серед іншого зазначає, що за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. У випадку наявності у банку відповідної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Звертає увагу, що 27 березня 1992 р. Національним банком України видано АТ "ОСОБА_3 Аваль" банківську ліцензію № 10 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 10-4 на право здійснювати операції з валютними цінностями. При цьому згідно, п. 8.12. постанови Правління НБУ № 200 від 30.05.2007р. «Про затвердження правил використання готівкою іноземної валюти на території України» фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій. Також зазначає, що доказом того, що позичальник бажав отримати кредит у доларах США є заява боржника від 22.03.2007 р. за вих. № 67 та анкета - заява на отримання кредиту від 28.03.2007р., згідно яких клієнт просив надати кредит саме в доларах США. Твердження позивача про відсутність такого виду рахунків як позичковий спростовується Планом рахунків (постанова Правління НБУ № 237 від 21.07.1997р.). Такий рахунок відкритий у відповідності до п. 1.1.1. Кредитного договору для облікових цілей - здійснення обліку заборгованості позичальника за кредитом. Відтак, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Хмельницької області від 23.03.2016 року по справі № 924/1826/15 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2007 р. між публічним акціонерним товариством "ОСОБА_3 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції (Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельно-сервісний центр "Універсалсервіс" (Позичальник) укладено кредитний договір № 014/08-11/8856 (далі - Договір).

В подальшому банком та позичальником внесено зміни до кредитного договору шляхом підписання договорів про внесення змін № 1 від 19.06.2007 року, № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року, № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року, № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року, № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року.

Відповідно до частини першої Договору, розмір кредиту та валюта кредиту складає 300000 дол. США; цільове використання кредиту: на розвиток бізнесу; річна база нарахування процентів: 365 днів; дата остаточного повернення кредиту: 29.03.2014 року.

Пунктом 1.7.1 Договору визначено, що ОСОБА_3 здійснює видачу Кредиту Позичальнику однією сумою чи траншами згідно з Кредитною/ними заявкою/ами Позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника в Банку. Перший транш надається у термін до двох місяців з дати укладення цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу.

Відповідно до положень п. 1.5.1 Договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в Частині №1 цього Договору.

Відповідно до п. 1.6.1 Договору, Позичальник зобов'язаний повністю повернути Банку суму Кредиту не пізніше Дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених в ч. 1.5 цього Договору.

Згідно з п. 1.4.1.1 Договору, позичальник взяв на себе обов'язок, сплачувати проценти за користування кредитом, які розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Відповідно до п. 1.4.1.2 Договору, проценти нараховуються не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Частина № 1 цього Договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього Договору.

Положеннями п. 1.12.1 Договору, встановлено, що при одержанні кредиту Позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин; Позичальник спроможний здійснити цей Договір і виконання зобов'язання по ньому, оскільки він не має обмежень право чи дієздатності; Позичальник не є жодним чином обмежений законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням чи іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати цей Договір та виконувати умови визначені у ньому.

Пунктом 4.1.1 Договору встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору.

Положеннями п. 1.9.1 Договору встановлено, що незважаючи на інші положення цього Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за цим Договором в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або майновим Поручителем своїх Боргових та інших зобов'язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно встановлених п. 2.3.7-2.3.12 та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки (надалі Вимога). При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

Відповідно до п. 7.2 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (дата Договору) включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід'ємну частину цього договору), і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому Договору в повному обсязі.

Відповідно до протоколу № 15 зборів учасників ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" від 11.06.2007 року, постановлено збільшити розмір кредитної лінії в Хмельницькій ОД "Райффазей банк Аваль" до 700000 дол. США для проведення ремонту поверхів готелю "Горинь" та оснащення номерів готелю та уповноважено директора, ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" ОСОБА_4 підписати додаткові угоди до кредитного договору з Хмельницькою ОД "Райффазей банк Аваль", підписувати всі інші документи, що необхідні для збільшення розміру кредитної лінії.

В рамках кредитного договору між позивачем та ТОВ "Торгово-сервісний центр "Універсалсервіс" було укладено:

Додаткову угоду № 1 від 19.06.2007 року до кредитного Договору, згідно умов якої збільшено суму кредиту до 700000 дол. США, процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 12% річних, дата остаточного повернення кредиту визначена 29.03.2017 року, повернення кредиту здійснюється рівними ануїтетними щомісячними платежами по 6140,36 дол. США. (частина 1, пункти 2, 3, 4 Додаткової угоди).

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, відповідно до умов якої Кредитор на положеннях та умовах цього Договору відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію. Повернення Кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником платежів, що зменшуються згідно з графіком погашення до цього договору (Додаток № 1). Детальний порядок повернення Кредиту та сплати процентів визначений в частині № 2 цього Договору.

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року, згідно з умовами якої, на період кредитних канікул, з 09.07.2010 року по 31.08.2010 року, щомісячний платіж зменшується до розміру 3000 дол. США (п. 1.2 Угоди), починаючи з 01.09.2010 року Кредитор змінює Позичальнику строк сплати решти щомісячного платежу в сумі 3521,35 дол. США, а Позичальник зобов'язується сплатити вказану суму в майбутньому відповідно до графіку погашення кредиту та сплати процентів, що є додатком № 1 до цієї Додаткової угоди та її невід'ємною частиною (п. 1.3 Угоди), протягом кредитних канікул Позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору (п. 1.4 Угоди).

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року, згідно умов якої Позичальник зобов'язується щомісячно проводити по власному поточному рахунку у Банку свої безготівкові розрахунки і власні грошові обороти у розмірі не менше 80%. При цьому, на протязі дії цього Договору Позичальник зобов'язується на першу вимогу банку надавати в ОСОБА_3 довідку підписану керівником виконавчого органу Позичальника про розмір грошових оборотів Позичальника по банківським рахункам за попередній звітний період (п. 2 Угоди).

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року, за умовами якої визначено перелік фінансових поручителів та заставу нерухомого майна, строки та обов'язок Позичальника щодо приведення у відповідність правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості, який переданий в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, із фактичними технічними характеристиками нерухомості.

Додаткову угоду № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року, згідно якої, за невиконання або неналежне виконання Позичальником обов'язків передбачених п. 2.3.1 цього Договору, Позичальник, на вимогу Кредитора сплачує останньому штраф у розмірі 50000 грн. Сплата неустойки не звільняє Позичальника від виконання порушеного (невиконаного) обов'язку (п. 2 Угоди), станом, на дату підписання цієї додаткової угоди фактична заборгованість Позичальника за Договором по сплаті суми кредиту становить 360321,90 дол. США (п. 3.1 Угоди).

На виконання умов Кредитного договору № 014/08-11/8856 та Додаткових угод до Договору, згідно заяв на отримання кредиту, Позичальником виконано звої зобов'язання за договором, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 1 від 30.03.2007 року на суму 300000 дол. США, платіжним дорученням № 6 від 09.07.2007 року на суму 100000 дол. США, платіжним дорученням № 10 від 13.09.2007 року на суму 160000 дол. США, платіжним дорученням № 14 від 06.11.2007 року на суму 70000 дол. США, платіжним дорученням № 15 від 18.02.2008 року на суму 33000 дол. США.

Позивач, вважаючи, що в порушення п. 1 та п. "в" ч. 4 ст. 5 декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" у відповідача відсутня індивідуальна ліцензія, на момент підписання договору позивача поставлено в невигідне та таке що порушує його права становище, кредитний договір зі сторони позивача підписано ОСОБА_4, яка на момент підписання не мала на те належних повноважень та на те, що позивачем валютні кошти, як то передбачено умовами договору фактично не отримувались, звернувся з позовом до місцевого суду в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р. в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та визнати укладеним в національній валюті України гривні.

Місцевий господарський суд за результатами розгляду даного спору дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як встановлено судом вище та підтверджується матеріалами справи між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року, а відтак між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги пять Цивільного кодексу України.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України встановлено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до п. п. 2.1., 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк договору.

З урахуванням викладеного, істотними умовам кредитного договору, як господарського, відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2008 у справі № 22/268).

З матеріалів справи вбачається, що сторони, укладаючи кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року погодили всі істотні умови для даного виду, зокрема погоджено суму кредиту, строки повернення кредитних коштів (п. 1.1., 1.6.), строк дії договору (п. 7.2.), розміри процентів та порядок їх сплати (п. 1.4., п. 1.5). Жодних заперечень щодо умов кредитного договору при його укладенні з боку позивача не було.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання позивача на те, що підписання кредитного договору поставило його у невигідне становище спростовується п. 1.12.1. Кредитного договору, згідно якого позичальник стверджував, що він не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин.

Щодо посилань апелянта на відсутність повноважень у представника Позивача на укладення кредитного договору, судом враховується, що відповідно до ст. 98 ЦК України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, в тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно протоколу № 13 зборів учасників ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" від 05.03.2007 року постановлено отримати в Хмельницькій ОД "Райффазей банк Аваль" кредит в сумі 300000 дол. США строком на 84 місяці з метою проведення реконструкції та ремонту цілісного майнового комплексу готелю "Горинь" та уповноважено директора ТОВ "Універсалсервіс - ТСЦ" ОСОБА_4 укласти з Хмельницькою ОД "Райффазей банк Аваль" кредитний договір, договори про заставу, на умовах узгоджених з банком, підписувати всі документи, що необхідні для отримання кредиту. А згідно протоколу № 15 зборів учасників ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" від 11.06.2007 року, постановлено збільшити розмір кредитної лінії в Хмельницькій ОД "Райффазей банк Аваль" до 700000 дол. США для проведення ремонту поверхів готелю "Горинь" та оснащення номерів готелю та уповноважено директора, ТОВ "Торгово-сервісний центр Універсалсервіс" ОСОБА_4 підписати додаткові угоди до кредитного договору з Хмельницькою ОД "Райффазей банк Аваль", підписувати всі інші документи, що необхідні для збільшення розміру кредитної лінії. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що директор товариства мала усі повноваження на укладення правочинів.

Щодо посилань позивача на порушення вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті судом враховується, що відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно-правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяється без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензією.

Крім того, відповідно до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, (затв. постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275) письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. ОСОБА_5 отримав банківську ліцензію та дозвіл Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. У випадку наявності у банку відповідної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Як свідчать матеріали справи, 27 березня 1992 р. Національним банком України видано АТ "Райффазей банк Аваль" банківську ліцензію №10 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 10-4 на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 ГК України, ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов.

При цьому згідно, п. 8.12. постанови Правління НБУ № 200 від 30.05.2007р. "Про затвердження правил використання готівкою іноземної валюти на території України" фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій.

Твердження апелянта про те, що відповідно до вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" для отримання валютного кредиту необхідна також і індивідуальна ліцензія для ТОВ "Торгово-сервісний центр - "Універсалсервіс", суд вважає необгрунтованим з урахуванням наступного.

Підпункт "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ передбачає наявність індивідуальної ліцензії для надання і отримання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Разом з цим, діюче законодавство не визначає таких меж та термінів. Також слід зазначити, що відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Таким чином, в даному випадку немає необхідності в отриманні індивідуальної ліцензії позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача про невикористання кредиту в доларах США з посиланням на меморіальний ордер № 1 від 30.03.2007р.; платіжне доручення № 14 від 06.11.2007р., платіжне доручення № 10 від 13.09.2007р.; платіжне доручення №15 від 18.02.2008р., платіжне доручення № 6 від 09.07.2007р. є безпідставними, оскільки вказані документи є доказом перерахування банком коштів з кредитного (позичкового) рахунку на поточний рахунок саме в доларах США, тобто доказом надання кредиту і виконання Банком п. 1.7.1. Кредитного договору, який вказує на те, що ОСОБА_5 здійснює видачу кредиту Позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитними заявками Позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника у Банку.

Грошові кошти в доларах США з позичкового рахунку перераховувались на поточний рахунок Позичальника саме в доларах США (у валюті кредиту), що підтверджується вказаними вище платіжними документами.

Твердження апелянта про відсутність такого виду рахунків як позичковий спростовується Планом рахунків (постанова Правління НБУ № 237 від 21.07.1997р.). Такий рахунок відкритий у відповідності до п. 1.1.1. Кредитного договору для облікових цілей - здійснення обліку заборгованості позичальника за кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно заяви позивача № 54 від 30.03.2007р. останній просив транш у сумі 300,0 тис. дол. США перерахувати саме з позичкового рахунку на поточний рахунок і подальшої конвертації на міжбанківській валютній біржі.

З вищевикладеного вбачається, що кредитні кошти в доларах США були з Позичальнику саме на його поточний рахунок у відповідності до норм чинного законодавства та кредитного договору.

Як вірно зазначено місцевим судом, підписавши кредитний договір, позичальник (позивач у справі) погодився з усіма його умовами, зобов'язався своєчасно повернути одержаний кредит, сплатити нараховані проценти, комісії, тощо, на умовах, встановлених кредитним договором та є обізнаним щодо наслідків порушення своїх зобов'язань.

З огляду на вищевстановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені ст. 203 ЦК України, а відтак не довів наявності підстав, в силу яких кредитний договір № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 року має бути визнаний недійсним в частині визначення валюти кредитування в доларах США, та про визнання укладеним в національній валюті України гривні. Відтак в позові обгрунтовано відмовлено.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 23.03.2016 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" від 05.04.2016 р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 23.03.2016 року по справі № 924/1826/15 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.