ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р.Справа № 916/668/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 90 від 14.04.2016р.; ОСОБА_2 за довіреністю № 7 від 04.04.2016р.;

від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/668/16:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ФЕРМЕР";

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВАГРОС"

про стягнення 1142845,8 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Дунаєвецький фермер (далі Позивач) звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю „Новагрос (далі Відповідач, Позичальник) із позовом про стягнення суми боргу, 3 % річних та інфляційних втрат посилаючись на те, що між ТОВ „Укрселко (далі Позикодавець-1) та відповідачем у справі 30.12.2013 р. укладений договір позики № 30/12/2013-УС-НГ від 30.12.2013 р. (далі Договір позики), за яким Позикодавець зобовязався надати у власність Позичальнику (Відповідачу ) грошові кошти у розмірі 800 000 грн., а Позичальник зобовязався повернути вказану суму грошових коштів в порядку, на умовах та в строки (терміни), визначені Договором.

За п. 4 Договору позики надання Позики здійснюється Позикодавцем безготівково шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок Позичальника або видачі грошових коштів готівкою з каси Позикодавця, в межах та порядку встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 6 Договору позики Позичальник зобовязується повернути надану Позику до 29 грудня 2014 р. При цьому, Договором позики встановлено, що повернення Позики Позичальником здійснюється шляхом: внесення Позичальником грошових коштів готівкою в касу Позикодавця, в межах та в порядку встановленому чинним законодавством України, та/або шляхом внесення Позичальником грошових коштів на рахунок Позикодавця через банківську установу, та/або безготівково шляхом банківського переказу грошових коштів з банківського рахунку Позичальника на банківський рахунок Позикодавця (п. 6.1 Договору позики)

За п. 7 Договору позики Позичальник зобовязаний повернути суму Позики до настання терміну, передбаченого п. 6 Договору позики до 29 грудня 2014 р.

Позикодавець-1 надіслав цінним листом від 30.12.2013 р. на адресу Позичальника підписані зі свого боку примірники Договору позики, що підтверджується відповідним описом вкладення.

Позичальник не повернув Позикодавцю-1 підписаний примірник договору. У звязку з цим у Позикодавця-1 відсутній належним чином оформлений Договір позики.

Виконуючи умови Договору позики Позикодавець-1 перерахував кількома частинами на банківський Позичальника (Відповідача ) грошові кошти у загальному розмірі 749650, 52 грн. із призначенням платежу «надання ПФД, договір № 30/12/2013-УС-НГ від 30.12.2013р.».

Факт перерахування коштів підтверджується Виписками по особовому рахунку ТОВ «Укрселко» (Позикодавця-1) у ПАТ «Діві Банк» за період з 30.12.2013 р. по 30.12.2013 р., ПАТ «КБ «Хрещатик» за період з 10.01.2014 р. по 10.01.2014 р. та за період з 15.01.2014 р. по 15.01.2014 р. що додані позову.

При настання строку виконання зобовязання, взяте на себе зобовязання повернути Позику Відповідач не виконав.

14.10.2015 р. між Позикодавцем-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунаєвецький фермер» (Позивач) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 14-10-2015/Ц (далі - Договір про відступлення права вимоги), за яким, відповідно до п. 1.1 цього Договору Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором позики а саме: вимагати повернення грошових коштів на загальну суму 800 000 грн., що становить загальну суму позики по Договору позики, яку Боржник зобовязався повернути Первісному кредитору до 29.12.2014 р.

За п. 1.3. Договору про відступлення права вимоги Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання усіх зобов'язань за Договором позики, Новий кредитор отримує також право вимоги виконання Боржником зобовязання щодо сплати 3% річних та інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором у звязку із несвоєчасним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно Договору позики.

Станом на сьогодні саме Позивач має право вимагати від Відповідача повернення грошових коштів, що були надані останньому як позика відповідно до Договору позики.

15.10.2015 р. Позивач надіслав на адресу Відповідача повідомлення про заміну кредитора по Договору позики, а також вимогу про повернення Позики про що свідчить опис вкладення у цінний лист.

Станом на сьогодні Відповідач не виконав взяте на себе зобовязання належним чином, і не повернуло Позивачу суму позики в розмірі 749650, 52 грн., що надана йому за Договором позики.

Відтак законні права Позивача порушені.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на вказану суму боргу відповідачеві нараховані три відсотки річних від простроченої суми в сумі 26 309, 65 грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення в сумі 366885,63 грн. ( розрахунок доданий)

На підстав викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ч. 2 ст. 20, ст. 193, ч.1 ст. 222 Господарського кодексу України, ст.ст. 512-519, ст.ст. 525-526, ст. 530, ст. 610, ч.2 ст. 625, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України позивач просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи за наявною у справі та зазначеною у витязі з ЄДРЮОФОП адресою (поштові повідомлення з відміткою «за зазначеною адресою не заходиться» у справі.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач відзив на позов не надав, таким чином справа розглянута за правилами ст. 75 ГПК України.

В засідання суду 11 травня 2016р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як випливає з матеріалів справи, приведені позивачем обставини справи цілком підтверджуються наданими доказами, що перераховані вище, які не викликають у суду сумніву. Доказів недійсності вказаних договорів або оспорювання їх відповідачем не надано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум стягнення суд погоджується з ним та вважає правильним. Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Посилання позивача на вказані норми ЦК та ГК України суд вважає правильним так як саме ці норми регулюють правовідносини по даному у спору.

Таким чином суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними і тому підлягаючими задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЄВЕЦЬКИЙ ФЕРМЕР" - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новагрос» (65003, Одеська область, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 66/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунаєвецький фермер» (32416, Хмельницька обл., Дунаєвецький район, с. Тернова, вул. Атаманчука, буд. 29А, ) суму у розмірі 1142845 грн. 80 коп. (один мільйон сто сорок дві тисячі вісімсот сорок пять гривень вісімдесят копійок), з яких:

- 749650 грн. 52 коп. (сімсот сорок девять тисяч шістсот пятдесят гривень птдесят дві копійки) - сума боргу по Договору позики № 30/12/2013-УС-НГ від 30.12.2013 р.,

- 366885 грн. 63 коп. (триста шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят пять гривень шістдесят три копійки) - інфляційні втрати за весь час прострочення;

- 26309 грн. 65 коп. (двадцять шість тисяч триста девять гривень шістдесят пять копійок) три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання по Договору позики № 30/12/2013-УС-НГ від 30.12.2013 р.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новагрос» (65003, Одеська область, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 66/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунаєвецький фермер» (32416, Хмельницька обл., Дунаєвецький район, с. Тернова, вул. Атаманчука, буд. 29А, ) 17142 грн. 69 коп. (сімнадцять тисяч сто сорок дві гривні шістдесят девять копійок) судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16 травня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук