ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.16р. Справа № 904/1695/16

За позовом Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області, м. Дніпропетровськ в інтересах держави в особі: Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТЯЗЬ", м. Дніпропетровськ

про розірвання договору оренди земельної ділянки від та повернення її за актом приймання-передачі

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від прокуратури: ОСОБА_1, прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області, посвідчення № 023761 від 20.12.2013 р.

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТЯЗЬ", в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить:

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.12.2004 р. загальною площею 0,0525 га (кадастровий номер земельної ділянки - :09:524:0107) за адресою: вул. Курсантська, 7, в. м. Дніпропетровську, укладений між Дніпропетровською міською радою () та ТОВ "Світязь" ();

- зобов'язати ТОВ "Світязь" () повернути Дніпропетровській міській раді () земельну ділянку загальною площею 0,0525 га (кадастровий номер земельної ділянки - :09:524:0107), нормативно-грошова оцінка якої становить 745 518, 46 грн. за актом приймання-передачі.

- судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем допущене істотне порушення умов договору оренди земельної ділянки, яке полягає у порушенні ним зобовязання щодо сплати орендних платежів за оренду землі.

В ході судового розгляду справи прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судове засідання 16.05.2016р. свого представника не направив.

У ході розгляду справи представник міської ради підтримав позовні вимоги прокурора у повному обсязі.

Представник відповідача у призначені судові засідання не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

Від відповідача конверти з ухвалами повернулися на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення.

При цьому, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 17.03.2016р., 05.04.2016р., 26.04.2016р. та 10.05.2016р. були надіслані відповідачу (за всіма відомими адресами) завчасно з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

За викладеного, суд вважає, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду були надіслана на адресу відповідача та не отримані відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю адресою реєстрації.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того суд зазначає, що згідно ст. 69 ГПК України строк розгляду справи закінчується 16.05.2016р.

05.04.2016р. розгляд справи відкладався на 26.04.2016р., 26.04.2016р. розгляд справи відкладався на 10.05.2016р., 10.05.2016р. розгляд справи відкладався на 16.05.2016р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не заявлялось.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 16.05.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2004р. між Дніпропетровською міською радою (далі позивач, орендодавець) та Закритим акціонерними товариством Світязь (далі відповідач, орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Курсантська, 7 (Самарський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :09:524:0107.

Цільове використання земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.10.5. (підприємства іншої промисловості) (п. 1.2 Договору).

Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 22.09.2004р. № 105/20 (п. 1.3. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,0525 га.

Відповідно п. 2.2. Договору на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, інші об'єкти інфраструктури, які зазначені в акті приймання-передачі земельної ділянки.

Договір укладено на п'ятнадцять років (п. 3.1. Договору).

Згідно п. 4.1. Договору Річна орендна плата за земельну ділянку вноситься у грошовій формі (у гривнях), у розмірі 1(%) відсотка від нормативної грошової оцінки та дорівнює розміру земельного податку.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках передбачених законодавством України (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.4. Договору орендна плата вноситься орендарем, незалежно від результатів діяльності орендаря у розмірі однієї двадцятої річної суми за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступний за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок орендодавця: Дніпропетровської міської ради, р/р 0010, відкритий у відділенні Держказначейства в Самарському районі м. Дніпропетровська, , МФО 805012, код платежу 13050200, і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою із розрахунку тривалості місяця у 30 днів.

Пунктом 4.5. Договору встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, що визначаються у встановленому порядку.

Розмір орендної плати переглядається щорічно, або у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- змін у цільовому використанні земельної ділянки;

- змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом (п. 4.7. Договору).

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані відповідному порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі (п. 7.8. Договору).

Згідно п. 12.5. Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок не виконання другою стороною обов'язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається (п. 12.6. Договору).

Пунктом 12.7. Договору встановлено, що умовами розірвання договору в односторонньому порядку є рішення суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки. Яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Сторонами 03.12.2004р. підписано акт приймання-передачі земельної ділянки кадастровий номер :09:524:0107, згідно якого, орендодавець передає, а орендар приймає земельну ділянку терміном на 15 років в розмірі 0,0525 га (а.с. 29 на звороті).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що відповідачем було допущене істотне порушення умов Договору оренди земельної ділянки, яке полягає у систематичному порушенні ним зобовязання щодо сплати орендних платежів за оренду земельної ділянки. За твердженнями прокурора, відповідачем починаючи з 2014 року декларації з плати за землю не подавались, орендна плата за договором не сплачувалась, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість по сплаті орендних платежів за земельну ділянку, яка станом на дату зверення з позовом залишена непогашеною.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, підставою для користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, є відповідний договір оренди, укладений на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Орендою землі у відповідності до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як встановлено ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" до істотних умов договору оренди землі віднесено, зокрема, орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.4. Договору встановлено розмір та порядок внесення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2013 року, залишеним в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.06.2013 року у справі №904/1950/13 задоволені позовні вимоги прокурора Самарського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради (м. Дніпропетровськ) до товариства з обмеженою відповідальністю Світязь (м. Новомосковськ Дніпропетровської області) за участю третьої особи Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекція м. Дніпропетровська про внесення змін до п. 2.3., 4.1. договору оренди землі від 03.12.2004 року шляхом викладення пунктів договору в наступній редакції: п.2.3. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 16.01.2013р. становить 338825 грн. 63 коп."; "п. 4.1. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі 10164 грн. 78 коп., не є сталою та може змінюватися у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки і обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі орендної плати, що встановлюється цим кодексом (а.с 81-92).

Положеннями ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавцю надано право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дніпропетровська міська рада надала суду пояснення, в яких зазначила, що контроль за сплатою орендної плати покладено на органи державної податкової служби, а міська рада не уповноважена стягувати орендну плату з орендаря.

З метою однакового і правильного застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права у розгляді справ у спорах, що виникають із земельних відносин, пленум Вищого господарського суду України надав роз'яснення у вигляді постанови № 6 від 18.05.2011 р. у п. 2.23 якої зазначається, що розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Відповідно до інформації Лівобережної ОДПІ м Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області фактично з відповідача у 2014р. за користування земельними ділянками стягнуто 216,94 грн. (170 грн. - штрафна санкція; 46,94 грн. - стягнення податкового боргу за рішенням суду шляхом стягнення коштів з рахунку клієнта банку); у 2015р. - 0,00 грн.; з 01.01.2016р. по 22.01.2016р. - 0.00 грн.

Крім того, факт несплати орендної плати за користування земельними ділянками (у тому числі і спірною) ТОВ СВІТЯЗЬ підтверджено постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2014р. у справі № 804/2150/14 (залишеною в силі Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом та Вищим адміністративним судом України), якою задоволено вимоги прокурора Самарського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Лівобережної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області до ТОВ СВІТЯЗЬ про стягнення податкового боргу за земельні ділянки, що перебувають в оренді. Зазначеною постановою з відповідача стягнуто суму податкового боргу у розмірі 2 024 213,99 грн. (а.с. 19-21).

Згідно частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що в силу положень ст. 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі, суд приходить до висновку, що невиконання відповідачем зобов'язання щодо сплати орендних платежів, обумовлених Договором оренди земельної ділянки, є істотним порушенням договору у розмінні ст. 651 Цивільного кодексу України, що, в свою чергу, свідчить про наявність передбачених законом підстав для розірвання договору.

Статтею 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря: своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до пункту д частини 1 статті 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Оскільки нормами чинного законодавства та Договором передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом, і сторонами в договорі оренди передбачена можливість дострокового розірвання договору у зв'язку з несплатою орендних платежів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині розірвання спірного Договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Правові наслідки розірвання договору оренди встановлені ст. 34 Закону України "Про оренду землі", згідно ч. 1 якої, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Умовами п.7.1. Договору також визначено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, відповідному порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі (п. 7.8. Договору).

Відповідно до ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Отже, оскільки з розірванням договору оренди, відповідач втрачає статус орендаря, суд приходить до висновку і про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу спірну земельну ділянку.

Враховуючи, що підставою користування спірною земельною ділянкою є відповідний договір оренди, який є розірваним, з огляду на те, що у зв'язку із розірванням договору, відповідач втратив статус орендаря, суд вважає позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в частині зобов'язання ТОВ "Світязь" повернути Дніпропетровській міській раді земельну ділянку загальною площею 0,0525 га (кадастровий номер земельної ділянки - :09:524:0107). за актом приймання-передачі такими, що підлягають задоволенню.

Відносно питання наявності чи відсутності на спірній земельній ділянці нерухомого майна, яке належить відповідачу на праві власності, прокурор пояснив, що питання відносно нерухомості не є предметом розгляду у даній справі та така позиція узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові від 16.03.206р. у справі № 910/4676/13 (а.с. 93-99).

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч цьому, відповідач в судові засідання не з'явився, обставин, викладених в позовній заяві, належними та допустимими доказами не спростував.

Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про прокуратуру прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У звязку з тим, що Дніпропетровська місцева прокуратура №1 не є юридичною особою, судовий збір у даній справі сплачено прокуратурою Дніпропетровської області (а.с. 14).

Враховуючи викладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь прокуратури Дніпропетровської області.

Відносно розміру судового збору, що підлягає стягненню, суд зазначає наступне.

У справі заявлено дві вимоги:

- про розірвання договору оренди земельної ділянки та

- про зобов'язання ТОВ "Світязь" повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі.

Судовий збір прокуратурою Дніпропетровської області сплачено як за немайнову та майнову вимоги.

Відповідно до п.п. 2.2.1 п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобовязаннях (у тому числі в звязку з вимогами, заснованими на приписах частини пятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Однак, в даному випадку мова йдеться про виконання відповідачем умов договору, а саме п.7.1. та п.7.8 Договору, відповідно до яких після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані відповідному порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду за актом приймання-передачі.

Отже, спір між сторонами виник у зв'язку з невиконанням умов договору оренди, його предметом у даній справі є зобов'язання відповідача виконати умови договору, що не стосуються стягнення коштів та витребування майна. Таким чином, позовні вимоги про повернення земельної ділянки не підлягають вартісній оцінці та мають немайновий характер.

З огляду на положення наведених норм, враховуючи при цьому, що позовна заява містить вимогу про зобов'язання повернути орендоване майно відповідно до договору оренди земельної ділянки від 03.12.2004р., укладеного між сторонами, суд прийшов до висновку, що судовий збір за цією вимогою справляється за ставкою, встановленою для позовів немайнового характеру, що становить один розмір мінімальної заробітної плати - 1 378,00 грн.

З урахуванням викладеного, сума судового збору за даною позовною заявою (за двома немайновими вимогами) дорівнює сумі 2 756,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Зазначена позиція узгоджується з позицією ВГСУ у постанові від 01.04.2015 у справі № 904/9540/14 (а.с. 100-102).

Враховуючи, що сума судового збору у даній справі складає 2 756,00 грн., прокуратурою Дніпропетровської області переплачено судовий збір у розмірі 9 805,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей 525, 526, 651, 653, Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розірвати договір оренди земельної ділянки від 03.12.2004 р., загальною площею 0,0525 га (кадастровий номер земельної ділянки - :09:524:0107) за адресою: вул. Курсантська, 7, в. м. Дніпропетровську, укладений між Дніпропетровською міською радою (49000, м. Дніпропетровськ, пр-т Д. Яворницького, 75, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВІТЯЗЬ" (490083, м. Дніпропетровськ, пр-т Слобожанський, 29, ).

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "СВІТЯЗЬ" (490083, м. Дніпропетровськ, пр-т Слобожанський, 29, ) повернути Дніпропетровській міській раді (49000, м. Дніпропетровськ, пр-т Д. Яворницького, 75, ) земельну ділянку загальною площею 0,0525 га (кадастровий номер земельної ділянки - :09:524:0107), нормативно-грошова оцінка якої становить 745 518,46 грн. за актом приймання-передачі, про що видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТЯЗЬ" (490083, м. Дніпропетровськ, пр-т Слобожанський, 29, ) на користь прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпропетровськ, пр-т Д. Яворницького, 38, МФО 820172, р/р 0291 в ДКСУ в м. Київ, код ЄДРПОУ 0290993) витрати по сплаті судового збору у сумі 2 756,00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість грн. 00 коп.), про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням чинності.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 20.05.2016р.

Суддя ОСОБА_2