ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 916/3621/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.,- головуючого (доповідач),
Божок В.С., Кравчука Г.А.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 22.03.2016
у справі№916/3621/15 Господарського суду Одеської області
за позовомДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
доДержавного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного підприємства "Контейнерний термінал "Іллічівськ"
простягнення 34 614 170 грн. 44 коп.,
за участю представників:

позивача: Мишко О.В. (представник за дов. від 22.12.2015 №7468),

відповідача: Чернишева А.О. (представник за дов. від 31.12.2015 №81),

третьої особи на стороні позивача: Сьомочкіна О.С. (представник за дов. від 25.04.2016 №2020/15/14-16),

третьої особи на стороні відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "АМПУ" або позивач), звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до ДП "Іллічівський морський торговельний порт" (далі - ДП "ІМТП" або відповідач) про стягнення збитків в розмірі 34 614 170 грн. 44 коп., з яких: 10 628092,19 грн. за період з 13.06.2013 по 31.12.2013 та 23 986 078, 25 грн. за 2014 рік.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.01.2016 (повний текст якого складено та підписано 11.01.2016), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2016, у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, та позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати визначені ним у позові доходи, і що тільки дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, ДП "АМПУ" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 22, 1132-1134 ЦК України, ст.ст. 133, 136, ч.1 ст. 224 ГК України, ст. 43 ГПК України.

У відзиві ДП "ІМТП" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення у даній справі без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2005 між ДП "ІМТП" та ПП "Укртрансконтейнер", правонаступником якого є ПП "Контейнерний термінал "Іллічівськ", було укладено Договір про спільну діяльність в Іллічівському морському торговельному порту (договір простого товариства) №435-О (далі договір СД).

Пунктом 5.1 договору СД сторони встановили, що для досягнення його мети сторони об'єднують вклади, опис, грошова оцінка, а також строк і порядок внесення яких наведені у Додатку №1 (вклад ДП "ІМТП") та Додатку №2 (вклад ПП "Укртрансконтейнер"), які є його невід'ємною частиною.

Згідно п. 5.4 договору СД для здійснення спільної діяльності ПП "Укртрансконтейнер", як стороні, уповноваженій на ведення спільних справ, на строк дії договору, ДП "ІМТП" передає у тимчасове володіння та користування (без права розпорядження) майно, перелік якого наведений у Додатку №1 (вклад порту), що оформлюється актом приймання-передачі, якій підписується повноважними представниками обох сторін. Передача портом майна в якості вкладу за цим договором не змінює правового статусу цього майна, яке є державною власністю та закріплено за портом на праві господарського відання.

Згідно акту приймання-передачі від 01.08.2005 на виконання вимог п.п. 5.1, 5.4 договору ДП "ІМТП" передав, а ПП "Укртрансконтейнер" прийняло в якості внеску ДП "ІМТП" у спільну діяльність за договором майно порту для мети використання в рамках спільної діяльності об'єкти, у тому числі і причали № 3-4, 5, 6.

13.06.2013 набрав чинності Закон України "Про морські порти України" на виконання якого, а також розпорядження КМ України від 04.03.2013 № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" та наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013 № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України", було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них згідно розподільчих балансів, та утворено, внаслідок виділу, державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

У п. 3 вищевказаного наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013 №163 визначено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п. 1 цього наказу (в тому числі ДП "ІМТП"), у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів. Пунктом 7 цього наказу встановлено, що після проведення державної реєстрації Адміністрації морських портів України головам Комісій передати, а голові Адміністрації морських портів України прийняти на баланс майно, права та обов'язки державних підприємств морського транспорту, що реорганізуються, згідно із затвердженими Міністерством розподільчими балансами та актами приймання-передачі.

Комісією з реорганізації ДП "ІМТП" та ДП "Адміністрація морських портів України" складено Акт приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013 № 482/19.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону його реалізація не має наслідком дострокове припинення договорів щодо використання об'єктів портової інфраструктури, які були укладені державними підприємствами - морськими портами чи державними органами з суб'єктами господарювання до набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 27.01.2015 у справі №916/4545/14 за позовом ДП "Адміністрація морських портів України" про розірвання договору № 435-О від 22.06.2005 , залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2015, розірвано Договір № 435-О від 22.06.2005.

Враховуючи умови розірваного Договору № 435-О від 22.06.2005 та обставини справи, суд встановив, що використання причалів № 3-4, 5 і 6 здійснювалось уповноваженою стороною на ведення спільних справ - ПП "Контейнерний термінал "Іллічівськ", що, в свою чергу, виключає існування вини відповідача у порушенні прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном та відсутність в діях відповідача противоправної поведінки, тобто відсутні, як правильно стверджує суд попередніх інстанцій, два з вищезазначених обов'язкових елемента складу цивільного правопорушення, що унеможливлює покладання на відповідача відповідальності за завдання позивачу збитків, в т.ч. у вигляді упущеної вигоди.

Судом також встановлено, що право господарського відання на об'єкти нерухомого майна, які були передані ДП "ІМТП" як вклад за Договором № 435-О від 22.06.2005, а саме: причали №3, 4, №5 та №6, зареєстроване за ДП "Адміністрація морських портів України" лише 25.03.2014, а згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ч.4 ст.334 ЦК України, ч.2 ст.144 ГК України, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої державної реєстрації.

Таким чином, незважаючи на те, що у позивача право повного господарського відання виникло з 25.03.2014, майно згідно умов Договору СД до його розірвання в судовому порядку знаходилось в користуванні ПП "Контейнерний термінал "Іллічівськ", що також виключає існування вини відповідача у порушенні прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном та відсутність в діях відповідача противоправної поведінки і в цей період часу.

Судом також встановлено недоведеність позивачем того, що він міг і повинен був отримати визначені ним у позові доходи, і що тільки дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, що з урахуванням вищенаведеного свідчить про правомірність та обґрунтованість висновків господарського суду першої та апеляційної інстанції у даній справі про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, колегія не вбачає порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, котрі встановлюють правила доказування, розподілу обов'язків доказування, належності й припустимості доказів, порядку збирання і дослідження доказів, та вважає судові рішення такими, що відповідають чинному законодавству України та обставинам справи, отже і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 у справі № 916/3621/15 залишити без змін.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: В.С. Божок

Г.А. Кравчук