ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016р. Справа№ 914/3970/14

За позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівська міська рада, м. Львів

про стягнення заборгованості та виселення з приміщень.

Колегія суддів Господарського суду Львівської області у складі:

Судді Манюка П.Т. - головуючий

Судді Іванчук С.В.

Судді Коссака С.М.

при секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Рубель С.П. - представник

від відповідача: ОСОБА_1 - підприємець

від третьої особи: Рудницька М.І. - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Львівської міської ради про стягнення заборгованості та виселення з приміщень.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.11.2014 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.11.2014 року.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду, в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Ухвалою від 03.12.2014 року до участі у справі залучено Львівську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

12.01.2015 р. продовжено строк вирішення спору в межах строків, визначених ч. 3 ст. 69 ГПК Укарїни.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.01.2015 р. у справі № 914/3970/14 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України, 27.01.2015 р. за результатами автоматизованого розподілу членами колегії визначено суддів - Шпакович О.Ф. та Бортник О.Ю.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шпакович О.Ф., 02.03.2015 р. автоматизованою системою документообігу суду до складу колегії включено суддю Пазичева В.М.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Пазичева В.М., 25.03.2015 р. автоматизованою системою документообігу суду до складу колегії включено суддю Іванчук С.В.

12.05.2015 р., у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Іванчук І.В., автоматизованою системою документообігу суду до складу колегії включено суддю Пазичева В.М.

27.05.2015 р. провадження у справі зупинено, призначено судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково - дослідному інституту судових експертиз, а витрати на проведення оплати покладено на відповідача.

09.02.2016 р. на адресу Господарського суду Львівської області від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повернулись матеріали справи № 914/3970/14 без виконання ухвали суду, оскільки відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не здійснила оплату судової будівельно-технічної експертизи.

У зв'язку з перебуванням у відпустці судді Бортник О.Ю., 09.02.2016 р. автоматизованою системою документообігу суду до складу колегії включено суддю Іванчук С.В.

Ухвалою суду від 10.02.2016 р. провадження у вказаній справі було поновлено.

У зв'язку з відпусткою судді Пазичева В.М., 02.03.2016 р. автоматизованою системою документообігу суду до складу колегії включено суддю Коссака С.М.

Ухвалою суду від 20.04.2016 р. продовжено строк вирішення спору, визначений ч. 1 ст. 69 ГПК України, на 15 днів.

Представник позивача в судових засіданнях, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві, додаткових письмових та усних поясненнях.

Відповідач в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових та усних поясненнях. В судовому засіданні, яке відбулося 11.05.2016 р. відповідач надав суду платіжне доручення від 11.05.2016 р. № 34 про сплату вартості раніше призначеної експертизи та просив повторно призначити судову будівельно - технічну експертизу. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши заперечення представників позивача та третьої особи з приводу клопотання відповідача щодо повторного призначення експертизи з мотивів намагання відповідача безпідставно затягнути термін розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку, що враховуючи відсутність мотивованих пояснень відповідача щодо причин неоплати експертизи, що була призначена ухвалою суду від 27.05.2015 р., в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити. При цьому, відповідач не позбавлений права звернутися до Львівського НДІ судових експертиз про повернення коштів, сплачених за проведення експертизи, що були сплачені після поновлення провадження у справі з зв'язку поверненням матеріалів справи до суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Львівської міської ради в судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, просив суд, зважаючи на зловживання відповідачем процесуальними правами, винести з цього приводу окрему ухвалу, однак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання з мотивів, що відповідно до ст. 90 ГПК України, окрема ухвала виноситься господарським судом лише у випадку виявлення при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліків в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, до яких відповідач не належить.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне:

Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 197 569, 05 грн. та виселення з приміщень загальною площею 246, 9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 10.03.2009 р. між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7015-9 (надалі - договір). Згідно п.1.1 договору, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення загальною площею 246, 9 кв.м., а саме: приміщення першого поверху, площею 143, 8 кв.м., підвал, площею 92, 3 кв.м. та антресоль площею 10, 8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 3.3. договору, акт приймання-передачі об'єкта оренди не складався, оскільки приміщення перебували у фактичному володінні та користуванні відповідача на підставі попереднього договору оренди.

Термін дії договору визначений на 2 роки 364 дні з 10.03.2009 р. до 09.03.2012 р. (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення від 27.03.2014 р. № 2302-вих-1165, в якому позивач повідомляв відповідача про припинення договірних відносин та вказував на обов'язок відповідача щодо повернення орендованого майна. Однак, об'єкт оренди так і не був відповідачем повернутий позивачу, тому позивач просить виселити відповідача з приміщень загальною площею 246, 9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, у відповідача існує заборгованість з орендної плати за користування об'єктом оренди, яка відповідачем вносилась не вчасно та не в повному обсязі, розмір якої становить 197 569, 05 грн. та яку позивач просить стягнути з відповідача.

В представленому відзиві та в письмових поясненнях відповідач позовні вимоги заперечив з мотивів, що позивач не є власником приміщення, яке є предметом договору оренди від 10.03.2009 р. № Г-7015-9, або особою, якій належить майнові права на спірні приміщення, а тому не має права розпоряджатися цим майном. Також, відповідач зазначив, що у позивача відсутні докази, які б підтверджували, що у 2014 р. ним, у встановлений законом строк, направлялись відповідачу повідомлення про припинення договору оренди або попередження про намір використання приміщень для власних потреб, у зв'язку з чим термін дії договору продовжено до 10.03.2019 р.

Щодо заборгованості з орендної плати в розмірі 197 569, 05 грн., яка виникла, як зазначає позивач за період з 01.03.2012 р. по 10.03.2014 р., то відповідач не погоджується та вказує на те, що станом на 22.08.2012 р. ним здійснено оплату орендної плати в розмірі 200 951, 60 грн. Крім того, відповідач зазначає, що передані йому орендовані приміщення перебували у незадовільному стані, потребували проведення ремонтних та реставраційних робіт, а тому за період з травня 2011 р. до серпня 2012 р. в приміщеннях першого поверху відповідачем проводилися ремонтні роботи, необхідність проведення яких була визначена позивачем при передачі майна в оренду. Проведення ремонтних робіт в орендованому позивачем приміщенні підтверджується договором на ремонт приміщення від 20.05.2011 р. та актом приймання виконаних робіт від 08.08.2012 р., вартість яких становила 93 373, 00 грн. Вказані обставини були предметом дослідження та встановлені судовими рішеннями у справі Господарського суду Львівської області № 5015/2361/12.

В письмових поясненнях третя особа зазначає, що пунктом 5 Розділу II Закону України від 15.12.2009 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" встановлено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін. Отже, за твердженням Львівської міської ради, спірний договір укладено на строк до 10.03.2014 р. в силу цього Закону, однак зважаючи на наявність повідомлення позивача про припинення договірних відносин після закінчення строку договору, відповідач зобов'язаний повернути майно, що було предметом договору оренди та сплати заборгованість з орендної плати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково виходячи із наступних мотивів:

Згідно ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Колегією суддів встановлено, що 10.03.2009 р. сторонами укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7015-9, згідно п.1.1 якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення загальною площею 246, 9 кв.м., а саме: приміщення першого поверху, площею 143, 8 кв.м., підвал, площею 92, 3 кв.м. та антресоль площею 10, 8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з п. 3.3. договору, акт приймання-передачі об'єкта оренди не складався, оскільки приміщення перебували у фактичному володінні та користуванні відповідача на підставі попереднього договору оренди.

Термін дії договору визначений на 2 роки 364 дні з 10.03.2009 р. до 09.03.2012 р. (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України "Про державну підтримку малого підприємництва" відповідач є суб'єктом малого підприємництва. З метою створення сприятливих умов для започаткування та ведення бізнесу в Україні, 15.12.2009 р. Верховною Радою України було прийнято Закон № 1759-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні". Пунктом 5 Розділу II "Прикінцеві положення" вищевказаного Закону визначено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Згідно ч.1 Розділу II Закону, вказаний правовий акт набрав чинності 30.12.2009 р., тобто після укладення договору сторонами.

Як зазначає позивач, з чим погоджуються відповідач і третя особа, термін дії договору оренди було автоматично продовжено, в силу закону, на п'ять років, тобто до 10.03.2014 р.

Зважаючи на продовження дії договору до 10.03.2014 р., позивачем 27.03.2014 р. на адресу відповідача було надіслано повідомлення № 2302-вих-1165, в якому він повідомляв відповідача про припинення договірних відносин та вказував на обов'язок останнього щодо повернення орендованого майна, однак об'єкт оренди так і не був відповідачем повернутий позивачу, тому позивач просить виселити відповідача з приміщень загальною площею 246, 9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на час укладення договору) термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

У пункті 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" передбачено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін. Обов'язковість виконання зазначеного законодавчого припису не ставиться у залежність від намірів орендодавця використовувати майно для власних потреб або від будь-яких інших обставин, за винятком пропонування орендарем меншого, ніж п'ять років, строку продовження договорів оренди державного та комунального майна. Оскільки зазначена норма надає орендарю право продовжувати орендні відносини на строк до п'яти років, то визначення конкретного строку, на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору. У зв'язку з цим орендар має право звернутися з відповідним позовом до суду на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" в будь-який час до припинення дії договору оренди.

Таким чином, сторони у договорі погодили строк його дії на 2 роки 364 дні, а оскільки вищезазначені норми дають орендарю право продовжувати орендні відносини строком до п'яти років, то він вправі був звернутися до орендодавця або з відповідним позовом до суду про внесення змін у договір щодо строку його дії. Оскільки сторонами змін у договір в частині строку договору внесено не було, то строком дії договору слід вважати строк, зазначений в договорі, тобто 2 роки 364 дні. Таким чином, в силу приписів пункту 4.3 договору, строк дії договору спочатку було продовжено з 09.03.2012 р. до 08.03.2015 р. та в подальшому з 08.03.2015 р. до 07.03.2018 р.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, після закінчення чергового терміну дії договору (08.03.2012 р. 07.03.2015 р.), у відповідності до п. 4.3 договору в місячний термін звертався до відповідача з повідомленням про припинення договірних відносин, відтак суд приходить до висновку, що договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 10.03.2009 р. № Г-7015-9 в силу приписів п. 4.3. договору є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах і у відповідача відсутні правові підстави ставити позовну вимогу про виселення відповідача з мотивів припинення договірних відносин.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пунктом 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" передбачено, що у разі якщо внаслідок внесення змін до договору, така його істотна умова як строк його дії сторонами визначено більше, ніж три роки (а саме, якщо додатковою угодою відповідним чином змінюється пункт договору, який передбачав менш ніж трирічний строк), то, за загальним правилом, передбаченим статтею 654 ЦК України, відповідна додаткова угода чи договір у редакції такої угоди підлягають нотаріальному посвідченню, якщо інше не встановлено договором.

Твердження представників сторін про автоматичне збільшення строку дії договору до п'яти років на підставі приписів пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" не узгоджується також із приписами ч.2 ст. 793 ЦК України, відповідно до якої договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню а також, згідно зі ст. 794 ЦК України, державній реєстрації відповідно до закону.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 197 569, 05 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна " передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 5.2 договору, орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця у встановленому нормативними документами власника орендованого майна порядку.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до довідки позивача про заборгованість відповідача по орендній платі, від 07.10.2014 р. № 2302-вих-2702, що долучена до матеріалів справи, у відповідача за період з 10.03.2009р. по 19.05.2011 р. та з 01.03.2012 р. по 10.03.2014 р. існує заборгованість в розмірі 197 569, 05 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.08.2012 р. у справі № 5015/2361/12 за позовом Прокурора Галицького району міста Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 120 873, 90грн., яке набрало законної сили у встановленому порядку, встановлено, що станом на 01.03.2012 року у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 10.03.2009 року № Г-1715-9. При цьому, висновок про відсутність заборгованості у вказаній справі, господарськими судами зроблено з урахуванням платежів зі сплати орендної плати, вчинених відповідачем станом на 03.08.2012 р.

Аналіз довідки про заборгованість відповідача та акту звірки взаєморозрахунків по договору станом на 15.04.2016 р., що підписаний позивачем, свідчить про те, що за період з 01.03.2012 р. по 10.03.2014 р. (визначений як період прострочення сплати відповідачем орендних платежів у позовній заяві), позивачем було нараховано відповідачу орендні платежі в загальному розмірі 200 725, 28 грн.

Відповідачем жодних доказів сплати заборгованості, в тому числі часткової сплати, суду не надано. В той же час, долучені позивачем до матеріалів справи докази (виписки Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області про зарахування коштів на рахунок позивача) свідчать що відповідачем частково оплачувалися поточні орендні платежі. В акті звірки взаєморозрахунків по договору станом на 15.04.2016 р., що підписаний позивачем, зазначено що частина вказаних платежів позивачем зарахована в рахунок сплати пені, однак колегія суддів зазначає, що умовами договору не передбачено права позивача щодо одностороннього зарахування сплачених відповідачем орендних платежів в рахунок сплати пені.

Як зазначалося вище колегією суддів, рішенням Господарського суду Львівської області від 27.08.2012 р. у справі № 5015/2361/12 встановлено, що станом на 01.03.2012 року у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 10.03.2009 року № Г-1715-9. Вказаний висновок про відсутність заборгованості за вказаний період, господарськими судами зроблено з урахуванням платежів зі сплати орендної плати, вчинених відповідачем станом на 03.08.2012 р.

Таким чином, з долучених позивачем до матеріалів справи доказів вбачається, що за період з 04.08.2012 р. по 10.03.2014 р. відповідачем сплачено орендну плату лише в розмірі 8 050, 00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати, за період, зазначений у позовній заяві, підлягають частковому задоволенню в розмірі 192 675, 28 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на нього пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

вирішила:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму в розмірі 196 528, 78 грн. з яких:

- 192 675, 28 грн. - заборгованості з орендної плати;

- 3 853, 50 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 17.05.2016 року.

Головуючий суддя Манюк П.Т.

Судді Іванчук С.В.

Коссак С.М.