ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р.Справа № 922/1318/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Зоріній О.Г.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фарт Плюс», с. Більшовик, Первомайський р.-н, Харківська обл.
про стягнення 4034,79 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл. (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фарт Плюс", с. Більшовик, Первомайський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) заборгованість за укладеним між сторонами договором-заявкою № 14/1604 від 17.04.2014 р. в загальному розмірі 4034,79 грн., з яких:

2500,00 грн. - сума основного боргу за надані послуги;

1385,00 грн. - сума втрат від інфляції;

149,79 грн. - сума 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.04.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.05.2016 р.

10.05.2016 р. на адресу суду засобами електронного зв'язку від імені позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 17.05.2016 р., в режимі відео конференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.05.2016 р. відмовлено в задоволення клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2016 р. розгляд справи відкладено на 24.05.2016 р. в зв'язку з неявкою на судове засідання представників сторін та ненаданням учасниками судового процесу витребуваних документів.

Відповідач відзиву на позов не надав.

На судове засідання 24.05.2016 р. сторони своїх представників не направили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Позивач надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (вх. № 16872 від 23.05.2016 р.)

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності представників сторін, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 17.04.2014 р. між сторонами укладено договір-заявку № 14/1604 (далі за текстом - договір; а.с. 12), відповідно до умов якої позивач зобов'язався надати відповідачу послуги з перевезення цегли на паллетах 22 тони по маршруту Новоолександрівка-Кривий Ріг на автомобілях НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2), а відповідач в свою чергу зобов'язався сплатити надані послуги у розмірі 2300,00 грн. - по факту доставки вантажу, 200,00 грн. - по факту отримання оригінальних документів. Таким чином, загальна вартість перевезення за договором становить 2500,00 грн.

Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором, здійснивши перевезення вантажу за відповідним маршрутом на суму 2500 грн., про що свідчить акт надання послуг № 17/04/14 від 17.04.2014 р. (а. с. 13), та товарно-транспортна накладна № 58 від 17.04.2014 р., які підписані сторонами договору без будь-яких зауважень.

Також на виконання умов договору останнім виставлено рахунок № 107 від 17.04.2014 р. на суму 2500, грн., який відповідачем оплачений не був.

Матеріали справи також свідчать, що з метою врегулювання спору мирним шляхом позивачем на адресу відповідача направлено досудову претензію № 27 від 12.03.2016 р. в якій позивач вимагав у відповідача сплатити існуючий борг в сумі 2500 грн., та проект акту звірки розрахунків № 77 від 26.01.2016 р. (а.с. 27-29), проте, жодної відповіді на неї відповідач позивачу не надав, заборгованості за договором та рахунком № 107 від 17.04.2014 р. в сумі 2500,00 грн. не сплатив.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором-заявкою № 14/1604 від 17.04.2014 р. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростований.

Враховуючи викладене, а також те, що умовами зазначеного договору-заявки передбачено строк оплати відповідачем послуг з перевезення (2300,00 грн. - по факту доставки вантажу, 200,00 грн. - по факту отримання оригінальних документів), і відповідач не надав суду доказів виконання зазначених умов договору щодо оплати цих послуг, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 2500,00 грн. боргу за зазначеним вище договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок річних (а.с. 10-11), суд приходить до висновку, що при його виготовленні останнім допущено певні арифметичні помилки та неточності, тоді як розрахунок інфляційних є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам Закону.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення 1385,00 грн. інфляційних, та 149,74 грн. річних.

В решті позову про стягнення річних слід відмовити в зв'язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Фарт Плюс» (адреса: 64113, Харківська область, Первомайський район, селище Більшовик, вул. Садова, 3; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1; ІПН: НОМЕР_2) 2500,00 грн. основного боргу за надані послуги, 149,74 грн. річних, 1385,00 грн. інфляційних, 1378,00 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.І. Байбак