КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2016 р. Справа№ 911/601/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» на рішення Господарського суду Київської області від 18.03.2016 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «Регіон» про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.03.2016 позов був задоволений повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення Господарського суду Київської області та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, апеляційна скарга для розгляду була передана колегії судів у складі: головуючий суддя- Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 01.04.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 19.04.2016.

Ухвалою суду від 19.04.2016 розгляд апеляційної скарги відкладався до 19.05.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 19.04.2016 з`явився та в подальшому був повідомлений належним чином про відкладення розгляду справи до 19.05.2016.

В судове засідання 19.05.2016 представник позивача не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справ не подав, причини неявки суду не пояснив.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про день та час слухання скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів, враховуючи належність повідомлення представників сторін про день та час розгляду апеляційної скарги, відсутність клопотань від обох сторін про відкладення розгляду справи через неможливість явки в призначене судове засідання з поважних причин, вирішила здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідача.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

14.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон» (замовник) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) був укладений договір на виконання агротехнічних робіт № 8.

Відповідно до договору виконавець зобов`язався надати послуги комбайнами по збиранню врожаю на суму 31560 грн, а замовник прийняти надані послуги та оплатити їх.

Згідно п. 3.1. договору розрахунок за надані виконавцем послуги, здійснюється замовником відповідно до п. 1.1. договору протягом 10 днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.2. договору договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що він на виконання п. 1.1. договору надав відповідачу послуги на суму 31560 грн, проте, останній вказаних послуг не оплатив, чим порушив його права та інтереси.

Відповідач, в суд першої інстанції не з`явився, хоча про день та час розгляду спору повідомлявся належним чином, відзиву чи заперечень на поданий позов не надав.

В той же час, звертаючись із апеляційною скаргою на постановлене судом першої інстанції рішення, свої заперечення мотивує тим, що між сторонами не був підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт, а тому, відповідно до умов договору, у нього на даний час не настав обов`язок з оплати наданих позивачем послуг.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Статтею 175 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вірно було встановлено місцевим судом та підвтерджується наявними матеріалами справи, на виконання п. 1.1. договору на виконання агротехнічних робіт № 8 від 14.07.2014 позивач надав відповідачу послуги на суму 31560 грн.

Зокрема вказаних факт підтверджується актом прийомки-передачі виконаних агротехнічних робіт № 8 від 04.08.2014, копія якого наявна в матеріалах справи, підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Згідно із п. 3.1. договору розрахунок за надані виконавцем послуги, здійснюється замовником відповідно до п. 1.1. договору протягом 10 днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.

Відповідач, в порушення умов вказаного пункту договору за отримані послуги не розрахувався, що підтверджується банківською випискою, по рахунку позивача за період з 01.01.2014 по 14.03.2016, завірена належним чином.

Зауваження апелянта стосовно того, що сторони не підписували наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі № 8 від 04.08.2014, а наданий позивачем акт підписаний не директором відповідача, не приймається до уваги колегією суддів з урахуванням наступного.

Згідно із ч.2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Натомість апелянтом, в порушення приписів чинного господарського-процесуального кодексу України, не було суду апеляційної інстанції подано належних та допустимих доказів на спростовування доводів позивача та на підтвердження підробки підпису директора відповідача як на договорі № 8 від 14.07.2014 так і на акті приймання-передачі виконаних робіт.

Крім того, апелянтом також не було надано доказів, на обґрунтування своїх заперечень, що сторони домовлялися про укладання акту на меншу суму виконаних робіт, що такий акт складався, підписувався однією із сторін та направлявся для підпису іншій стороні.

Надана відповідачем до апеляційної скарги копія договору № 8 від 14.07.2014 із підписом уповноваженої особи ТОВ «Регіон» (на думку апелянта) як доказ підробки підпису директора на акті приймання-передачі від 04.08.2014, оскільки підписи зі сторони відповідача на примірниках договору позивача та відповідача візуально різняться, не приймаються до уваги суду, оскільки для встановлення ідентичності підпису на наданих документах в даному випадку потребуються спеціальні вузкі знання і дане не відноситься до компетенції суду.

В той же час апелянтом не надано будь-яких доказів того, що на його примірнику договору проставлений підпис саме директора ТОВ «Регіон», а не будь-якої іншої особи, оскільки оба екземпляра договорів скріплені печаткою ТОВ «Регіон», автентичність якої апелянтом не заперечувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вище зазначене, колегією суддів приймається до уваги наявна копія акту приймання-передачі № 8 від 04.08.2014 як доказ надання позивачем послуг відповідачу саме на суму 31560 грн.

З огляду на приписи статті 530 ЦК України, відповідач мав сплатити кошти у розмірі 31560 грн. за надані позивачем послуг з виконання агротехнічних робіт на підставі акту здачі-приймання робіт № 8 від 04.08.2014 у строк до 14.08.2014 включно.

ТОВ «Регіон» належних та допустимих доказів сплати боргу у розмірі 31560 грн. ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції не подано.

Врахувавши вищезазначені обставини, місцевим судом вірно був встановлений факт виникнення у відповідача, зокрема, на час розгляду спору в суді, обов`язку з оплати наданих послуг, встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати коштів, за надані позивачем послуги на суму 31560 грн. та, відповідно, правомірно в даній частині позовні вимоги були задоволені повністю, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Окрім основної суми боргу, позивач просив стягнути з відповідача 315,60 грн. штрафу на підставі п. 4.3. договору на виконання агротехнічних робіт № 8 від 14.07.2014.

Відповідно до п. 4.3. договору у випадку прострочення платежу відповідно до договору замовник сплачує штраф у розмірі 1 % від суми заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф, як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи те, що відповідач не оплатив отримані послуги у погоджені сторонами у договорі строки, штраф у розмірі 1 % від суми простроченого платежу (погоджений сторонами п. 4.3. договору) у загальному розмірі 315,60 грн (1 % від 31560 грн.), відповідачем на час прийняття судового рішення не сплачено, розмір вказаного штрафу відповідає фактичним обставинам справи, а тому Господарський суд Київської області правомірно задовольнив таку вимога позивача в розмірі 315,60 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором на виконання агротехнічних робіт № 8 від 14.07.2014, позивачем за період з 15.08.2014 по 17.02.2016 нараховано 18 860,81 грн інфляційних втрат та 1 429 грн 3 % річних на суму боргу 31 560 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, та інфляційних втрат, наданий позивачем, колегія суддів знаходить його арифметично вірним та обгрунтованим за указаний період, а отже законно задоволено до стягнення судом першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи і їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Фізично особи - підприємця ОСОБА_3, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 18.03.2016 у справі № 911/601/16- без змін.

Матеріали справи № 911/601/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко