ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року Справа № 904/9681/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Науменка І.М., Кузнецова В.О.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1- пред., дов. №б/н від 19.05.2016 р.;

відповідача: ОСОБА_2-пред., дов. №37-Д від 03.07.2015р.;

третьої особи: не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МКТОН»ЛТД (м. Дніпропетровськ) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. у справі № 904/9681/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «МКТОН» ЛТД (м. Дніпропетровськ)

до: публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» (м. Дніпропетровськ)

третя особа: Українсько-Індійське товариство з обмеженою відповідальністю «Медична компанія «Магадфарм» (м. Дніпропетровськ)

про: визнання кредитного договору №772414/К1 від 06.10.2014р. недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року (підписано 25.03.2016р.) у справі №904/9681/15 (суддя Ніколенко М.О.) відмовлено в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «МКТОН» ЛТД (м. Дніпропетровськ) до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» (м. Дніпропетровськ), третя особа: Українсько-Індійське товариство з обмеженою відповідальністю «Медична компанія «Магадфарм» (м. Дніпропетровськ) про визнання недійсним кредитного договору №772414/К1 від 06.10.2014р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МКТОН» ЛТД позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. та прийняти нове. Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято на підставі неповного зясування обставин, що мають значення для справи, з недотриманням норм процесуального права. Позивач вказав, що вимушений був укласти оспорюваний кредитний договір, опинившись під загрозою банкрутства. Судом зроблено висновок про не доведення позивачем свого особистого важкого стану та важкого стану підприємства на підставі наданих доказів. Проте, судом проігноровано клопотання позивача про витребування матеріалів кредитної справи які б довели важкий фінансовий стан ТОВ «МКТОН» ЛТД, що унеможливило вивчення усіх обставин справи. Позивач вважає, що суд, не маючи можливості самостійно розібратися у тонкощах банківської кредитної справи, мав можливість призначити судову експертизу. Крім того, сторона звертає увагу, на те що була безпідставно позбавлена судом права на правовий захист та юридичну підтримку, оскільки судом після декількох судових засідань не було допущено адвоката позивача.

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий» - відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу і представник в судовому засіданні вказав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на нормах законодавства та не відповідає встановленим дійсним обставинам справи. Позивач провів часткове погашення кредитної заборгованості у сумі 80128,34 грн. і відсотків у сумі 121431,71 грн. за кредитним договором №772414/К1 від 06.10.2014р., тим самим визнав себе зобовязаною особою. Посилаючись на ст.ст. 42, 44 ГК України, п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», банк вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи хвороба засновника, коливання курсу валют, понесені додаткові витрати та інше є комерційним ризиком. Незадовільний фінансовий стан підприємства є наслідком господарської діяльності позивача і не може бути віднесений до укладеного кредитного договору.

Українсько-Індійське товариство з обмеженою відповідальністю «Медична компанія «Магадфарм» - третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала, представник в судове засідання не явився хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №41851134).

Беручи до уваги, що явка третьої особи у судове засідання обовязковою не визнавалася, неявка представника не перешкоджає прийняття постанови по суті, справа переглядалася без участі представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частина постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представників позивача і відповідача, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що 06.10.2014р. між публічний акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Новий» (Кредитор) і товариство з обмеженою відповідальністю «МКТОН» ЛТД (Позичальник) укладений кредитний договір №772414/К1, відповідно до якого Кредитор за умови наявності вільних грошових коштів зобовязався надати Позичальнику грошові кошти у формі відновлювальної відкличної кредитної лінії в національній валюті України на умовах забезпеченості повернення, строковості, відкличності, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту здійснюється окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо «транш», а у сукупності «транші», зі сплатою процентів в розмірі 25% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному Кредитором на момент укладання цього Договору, в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 760000,00 грн. та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 06 жовтня 2016 року на умовах, визначених цим договором. Позичальник зобовязався сплатити Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 25% та повернути кредит у порядку та строки, визначені цим договором. Процентна ставка може бути змінена за згодою сторін.

Згідно п. 1.4. договору кредит наданий Позичальнику на наступні цілі: поточні цілі підприємства, повязані з веденням фінансово-господарської діяльності: поповнення обігових коштів.

Моментом (днем) надання Кредитором кредиту (траншу) Позичальнику вважається день списання відповідної суми коштів меморіальним ордером з позичкового рахунку, вказаного у п. 2.2 цього договору, на поточний рахунок №9001.980 Позичальника в АКБ «Новий» (п. 2.4. договору).

Повернення отриманого кредиту Позичальником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, зазначений в п. 2.2. цього договору, в сумах та в терміни, визначені Графіком повернення кредиту, наведеному у Додатку №1, що є невідємною частиною цього договору (п. 2.5. договору).

06.10.2014р. шляхом укладення договору поруки №761814/П(772414) між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» (Кредитор) і Українсько-Індійським товариством з обмеженою відповідальністю «Медична компанія «Магадфарм» (Поручитель), останній поручився за виконання зобовязань по кредитному договору №772414/К1.

На виконання кредитного договору банк надав позивачу 760000,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № ТR.167260.727.962 від 06.10.2014р. (а.с. 100 т. 1).

Позивач звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору (з урахуванням заяви про зміну підстав позову та уточнення позовних вимог від 18.11.2015р.) посилається на те, що оспорюваний договір укладений під впливом тяжких обставин на невигідних умовах. Які обґрунтовані тими обставинами, що 11.09.2012р. між ТОВ «МКТОН» ЛТД та ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» був укладений кредитний договір №1018612/К2 на отримання кредитних коштів в сумі 70 000 доларів США під 13% річних на поточні цілі підприємства, повязані із веденням зовнішньоекономічної і фінансово-господарської діяльності підприємства: поповнення оборотних коштів. Через зміну курсу валюти, знецінення національної валюти України та підвищення долара США, виконання зобовязання за кредитним договором від 11.09.2012р. стало для товариства неможливим, а звернення до банку з численними листами про зміну валюти зобовязання з долара США на гривню або реструктуризацію (а.с.52, 57-64 т.1) призвели лише до укладання кредитного договору №772414/К1 від 06.10.2014р. Зазначений договір позивач вимушений був укласти, оскільки потребував коштів з метою підтримання виробничого процесу аби уникнути зупинення господарської діяльності та запобігання банкрутству підприємства, чим скористався відповідач. Позивач також вказав, що до укладення оспорюваного правочину підштовхнула також тяжка хвороба засновника підприємства. З урахуванням положень ст.ст. 203, 215 233 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що зазначені обставини є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

З приписів ст. 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) (ч. 1 ст. 212 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Укладений спірний кредитний договір відповідає вимогам ст.ст. 638, 1054 та ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тобто містить всі необхідні істотні умови, передбачені законом для кредитних договорів.

Сторони підписали договір та засвідчили його відбитками печаток товариств, таким чином на момент його укладення сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та бажали настання цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 8.2. договору підписанням цього договору Позичальник підтвердив вивчення в повному обсязі всіх умов цього договору, згоду зі своїми правами та обовязками за цим договором, свою дієздатність. Аналогічні гарантії були надані Позичальником і при укладанні кредитного договору від 11.09.2012р. №1018612/К2 у п. 6.2.

Статтею 204 ЦК України унормовано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (із змінами і доповненнями) встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (ч. 1 ст. 233 ЦК України)

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Аналогічні розяснення наведені у підп.. 3.10 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013р.

Частиною 1 ст. 345 Господарського кодексу України унормовано, що кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

На підтвердження тяжкого фінансового стану на момент укладення оспорюваного кредитного договору позивач надав баланс на 01.10.2014р., звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014р. (а.с.48-49 т.1), виписку з історії хвороби від 24.03.2014р.(а.с.113-114 т.2).

З матеріалів справи вбачається, що підписуючи договір позивач у п. 8.2. гарантував відсутність на день підписання будь-яких рішень суду, іншого органу про арешт, конфіскацію, примусове стягнення активів, судових спорів (у тому числі справ про банкрутство), які можуть мати для нього як позичальника або його посадових негативні наслідки та/або привести до арешту, конфіскації, примусового стягнення активів.

Перевіряючи доводи позивача щодо його тяжкого матеріального стану та загрози банкрутства, колегія суддів враховує, що за ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006р. N14 неплатоспроможність визначена як неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Згідно п. 3.4. Методичних рекомендацій поточною неплатоспроможністю характеризується фінансовий стан будь-якого підприємства, якщо на конкретний момент у зв'язку з випадковим збігом обставин тимчасово суми наявних у нього коштів і високоліквідних активів недостатньо для погашення поточного боргу, що відповідно до законодавчого визначення розглядається як неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі із заробітної плати, а також виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Фінансові звіти позивача на 31.12.2013р.(а.с. 143-т.2) та 01.10.2014р. свідчать про те, що товариство хоч і не у повному обсязі, але здійснювало свої поточні зобовязання за розрахунками з бюджетом, з оплати праці, зі страхування.

Відповідачем надані виписки з особового рахунку позивача з 06.10.2014р. по 02.11.2015р., які свідчать про часткове погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 63-64, 67-68 т.2).

Матеріали справи не містять документів про порушення підприємством або його кредиторами питання про банкрутство товариства.

Колегія судді звертає увагу на те, що згідно п.1.4. кредитного договору від 06.10.2014р. №772414/К1 даний договір укладався з метою поповнення обігових коштів, що не доводить факту укладання кредитного договору внаслідок існування вкрай тяжкого фінансового становища.

Судом першої інстанції з урахуванням ст.42, ч. 1 ст.44 ГК України правильно зроблений висновок, що наведені позивачем обставини, передусім є наслідком його господарської діяльності, а також, наслідком його власного комерційного розрахунку та ризику.

Щодо тяжкої хвороби засновника підприємства, то ця обставина не є підставою для визнання угоди недійсною, виходячи із встановлених місцевим господарським судом обставин справи.

Правомірно відхилено господарським судом Дніпропетровської області і клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи. Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Для встановлення фактичних даних по даній справі, що входять до предмету доказування відсутня необхідність у спеціальних знаннях.

Не може бути підставою для скасування рішення суду і посилання скаржника на позбавлення його судом права на правовий захист та юридичну підтримку, оскільки судом після декількох судових засідань не було допущено адвоката позивача ОСОБА_3 Матеріали справи не містять доказів недопущення зазначеного адвоката в судові засідання. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколів судових засідань від 18.11.2015р., 02.12.2015р., 09.02.2016р., 16.02.2016р., 01.03.2016р. зазначений адвокат була присутня майже в усіх судових засіданнях, окрім судового засідання 17.12.2015р. (у звязку із поданням клопотання про відкладення справи) та 22.03.2016р., в якому від позивача були присутні інші представники.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем існування обставин, передбачених ст. 233 ЦК України, в силу яких спірний договір має бути визнаний недійсним.

Укладений сторонами у справі договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, умови договору були погоджені позичальником (позивачем), ним не заперечувались та в подальшому були схвалені шляхом вчинення дій, направлених на виконання кредитного договору. Отже, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МКТОН»ЛТД (м. Дніпропетровськ) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. у справі №904/9681/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року у справі №904/9681/15 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 24.05.2016 року)

Головуючий О.С.Євстигнеєв

Судді: І.М.Науменко

ОСОБА_4