ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"25" квітня 2016 р. Справа № 911/775/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради, м. Ірпінь

про стягнення 7 917 394,15 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. № 14-182 від 15.07.2014;

відповідач ОСОБА_2 предст. за дов. № 12 від 15.01.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради (відповідач) про стягнення 7 917 394,15 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором № 1272/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 11.12.2013 в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 3 727 587,72 грн. основного боргу, 1 068 709,74 грн. пені, 183 788,10 грн. 3 % річних та 2 937 308,59 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.03.2016 було порушено провадження у справі № 911/775/16 та призначено розгляд справи на 11.04.2016 року.

11.04.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, у якому він частково заперечив проти позову, зазначивши, що станом на 08.04.2016 року заборгованість відповідача складає 1 303 687,72 грн., на підтвердження чого надав акт звірки та платіжне доручення № 23 від 23.03.2016.

Також у відзиві, посилаючись на скрутне фінансове становище, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

В судовому засіданні 11.04.2016 року оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 25.04.2016 року.

25.04.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача. Вказані заперечення було прийняті судом до розгляду та залучені до матеріалів справи.

Крім того, позивачем через канцелярію суду було подано новий розрахунок позовних вимог, відповідно до якого, позивачем було нараховано 3 727 587,72 грн. основного боргу, 1062146,75 грн. пені, 183 537,41 грн. 3 % річних та 2 937 308,59 грн. інфляційних втрат, а всього 7 910 580,46 грн. Зазначений розрахунок був залучений судом до матеріалів справи.

ОСОБА_1, заява про зменшення розміру позовних вимог від позивача не надходила, у звязку з чим, суд здійснює розгляд спору, виходячи з розміру позовних вимог зазначених у позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2016 року позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

25.04.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

11.12.2013 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунально-побутове підприємство «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (покупець) уклали договір №1272/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого продавець зобовязався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (далі Договір), до якого вносились зміни додатковими угодами №1 від 31.01.2014 та №2 від 30.04.2014.

Згідно пунктів 3.3, 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязався надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути покупцю та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовою пункту 9.3 Договору строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів,інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлений тривалістю у 5 (пять) років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 Договору).

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв протягом січня-грудня 2014 року природний газ на загальну суму 7 419 511,34 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, які підписані обома сторонами та скріплені їхніми печатками.

У позовній заяві, яка відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті була направлена у суд 04.03.2016 року, позивач вказує на наявність заборгованості по оплаті цього природного газу у сумі 3 727 587,72 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Разом з тим, як свідчить наданий відповідачем акт звіряння розрахунків за період з 01.01.2014 по 29.02.2016 по договору №1272/14-ТЕ-17, який підписаний Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» і Комунально-побутовим підприємством «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради та скріплений їхніми печатками, станом на 29.02.2016 року за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 1 473 687,72 грн.

Вказана обставина свідчить про те, що часткова оплата суми боргу в розмірі 2 253 900,00 грн. за договором № 1272/14-ТЕ-17 була здійснена до подання позовної заяви до суду, у звязку з чим суд відмовляє в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 2 253 900,00 грн., яка була сплачена відповідачем до подання позовної заяви.

Крім того, відповідно до платіжного доручення № 23 від 23.03.2016 року відповідачем було сплачено 170 000,00 грн. заборгованості, тобто після подачі позовної заяви до суду, у звязку з чим провадження у справі в частині стягнення суми боргу в розмірі 170 000,00 грн. підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Дана правова позиція також викладена в п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 727 587,72 грн. основного боргу підлягає задоволенню частково у розмірі 1 303 687,72 грн.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 068 709,74 грн. за неналежне виконання зобовязань з оплати природного газу за січень- квітень 2014 року та жовтень-грудень 2014 року.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1. Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Суд розглянувши розрахунок позивача встановив, що ним, зокрема, було здійснено нарахування пені на період:

з 25.03.2014 року по 25.03.2014 року

з 26.03.2014 року по 26.03.2014 року

з 27.03.2014 року по 27.03.2014 року

з 28.03.2014 року по 28.03.2014 року

з 29.01.2015 року по 29.01.2015 року

Однак, як встановлено судом та не заперечується самим позивачем, саме в ці дні відповідачем здійснювались часткові проплати.

З приводу цього, варто зазначити, що такі нарахування є безпідставними, оскільки у випадку оплати відповідачем коштів наступного дня після спливу строку, встановленого для проведення оплати, не є підставою для нарахування за цей день (день оплати) пені, оскільки наявний факт прострочення оплати на кілька годин, і, відповідно, - відсутній факт прострочення оплати на один день (який би зумовлював наявність підстави для нарахування додаткових сум за день прострочення).

Також, судом встановлено, що договором та законом не передбачено право позивача на нарахування відповідачу пені за кілька годин прострочення платежу, тобто, - менше однієї доби (календарного дня).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування пені.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013р.

Згідно з арифметичним розрахунком, який був зроблений судом з урахуванням п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 р. № 14, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» та зазначених позивачем періодів нарахування пені, обґрунтованим розміром пені за прострочення виконання зобовязання відповідачем у даному випадку є 1 066 978,82 грн., а отже позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 066 978,82 грн.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Позивач проти зменшення розміру пені заперечив та зазначив, що внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ, у тому числі і відповідачем, позивач змушений залучати комерційні кредити за відсотковими ставками, які складають 20-24%. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених позивачем витрат є стягнення з боржників пені, у розмірах передбачених договором.

Зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові збитки, що в подальшому негативно вплине на економічну та енергетичну безпеку України.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав звіт про фінансові результати за 2014 рік.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище підприємства та те, що несвоєчасна оплата за природний газ за договором №1272/14-ТЕ-17 виникла через заборгованість споживачів перед Комунально-побутовим підприємством Теплоенергопостач Ірпінської міської ради, не приймаються судом до уваги, оскільки відсутність коштів не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобовязання.

Таким чином, враховуючи майновий стан обох сторін, після дослідження фінансових звітів та оскільки судом не встановлено виняткових обставин, а розмір пені є незначним в порівнянні з розміром заборгованості відповідача, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 183 788,10 грн. 3 % річних та 2 937 308,59 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що при здійсненні розрахунку позивачем також не було враховано вимог п. 1.9. наведеної вище Постанови Пленуму та здійснено нарахування у дні, коли відбувались часткові проплати, в зв'язку з чим за наслідком здійсненого судом перерахунку заявлених сум 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», відповідна позовна вимога задовольняється частково, у розмірі 183 271,73 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за неналежне виконання зобовязань з оплати у січні-квітні 2015 року суд зазначає наступне.

Згідно розяснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у пункті 3.2 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою (Державною службою статистики України), за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.97.

Із змісту листа Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при цьому, якщо в індексованому періоді набирається не менше п'ятнадцяти днів.

Такої позиції притримується Вищий господарський суд України (постанова №21/5005/6113/2012 від 13.03.2013)

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Як вбачається з розрахунку позивача, інфляційні втрати, нараховані за загальний період з січня 2014 року по 18.11.2015 року на прострочену заборгованість, з урахуванням часткових оплат здійснених відповідачем у вказаному періоді.

Разом з тим, нарахування інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобовязань позивач здійснює на не чисту суму простроченого платежу, а ще й додає суму інфляційних втрат, нарахованих за попередній період.

Здійснене позивачем нарахування інфляційних втрат за період прострочення на суми інфляційних втрат, нарахованих у попередніх періодах прострочення, суперечить чинному законодавству, оскільки згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник за весь час прострочення зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Оскільки нараховані позивачем та заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати у вказаних періодах не є основним боргом, відтак і нарахування інфляційних втрат на ці суми є безпідставним.

Крім того, відповідачем постійно здійснювались часткові проплати, а отже періоди заборгованості існували менше 15 днів.

Беручи до уваги наведене, судом здійснено власний перерахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон та встановлено, що нарахування інфляційних мало бути здійснене наступним чином:

- на суму боргу 1 589 254,21 грн. за період з 27.02.2014 року по 20.03.2014 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 970 849,21 грн. за період з 29.03.2014 року по 28.04.2014 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 894 349,21 грн. за період з 29.04.2014 року по 30.05.2014 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 867 809,21 грн. за період з 31.05.2014 року по 24.06.2014 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 1 663 684,23 грн. за період з 15.03.2014 року по 24.06.2014 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 1 605 426,44 грн. за період з 25.06.2014 року по 16.07.2014 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 1 598 864,44 грн. за період з 22.07.2014 року по 30.10.2014 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 1 224 659,44 грн. за період з 18.11.2014 року по 23.12.2014 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 750 159,44 грн. за період з 31.12.2014 року по 28.01.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 701 646,94 грн. за період з 30.01.2015 року по 25.03.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 316 046,94 грн. за період з 26.03.2015 року по 25.05.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 1 121 852,17 грн. за період з 15.04.2014 року по 25.05.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 1 057 099,11 грн. за період з 26.05.2015 року по 26.06.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 947 766,99 грн. за період з 27.06.2015 року по 23.07.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 822 866,99 грн. за період з 24.07.2015 року по 18.11.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 16 032,46 грн. за період з 15.05.2014 року по 18.11.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 320 879,68 грн. за період з 15.11.2014 року по 18.11.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 1 040 605,84 грн. за період з 15.12.2014 року по 18.11.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

- на суму боргу 1 527 202,75 грн. за період з 15.01.2015 року по 18.11.2015 року судом нараховано грн. інфляційних;

Таким чином, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат складає 2 719 761,86 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача 170 000,00 грн. основного боргу підлягає припиненню, інші позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 066 978,82 грн. пені, 183 271,73 грн. 3% річних, 2 719 761,86 грн. інфляційних. В іншій частині позову суд відмовляє.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Передбачені нею наслідки можуть наставати в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Зазначеної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України в пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Як було встановлено судом, позивач був змушений звернутися з позовом до суду, в звязку з неправомірними діями відповідача, який неналежним чином виконував свої зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, в тому числі і із розміру заборгованості, яка становить 170 000,00 грн. та була погашена відповідачем після подання позивачем позовної заяви до господарського суду Київської області.

Що стосується іншої частини позову, суд зазначає, що ця частина судового збору розподіляється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з відповідача підлягає до стягнення 62 100,18 грн. судового збору.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В частині стягнення 170 000,00 грн. основного боргу припинити провадження у справі.

3. Стягнути з Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Паризької комуни, будинок 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ) 1 066 978 (один мільйон шістдесят шість тисяч девятсот сімдесят вісім) грн. 82 коп. пені, 183 271 (сто вісімдесят три тисячі двісті сімдесят одну) 73 коп. 3% річних, 2 719 761 (два мільйони сімсот девятнадцять тисяч сімсот шістдесят одну) грн. 86 коп. інфляційних втрат та 62 100 (шістдесят дві тисячі сто) грн. 18 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 18.05.2016р.

Суддя О.В. Щоткін