донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.05.2016 справа №908/6333/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіАгапов О.Л Мартюхіна Н.О. , Сгара Е.В.
при секретарі за участю представників сторін від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу Дьома К.Г. Не з'явився Не з'явився Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від25.02.2016 р.
у справі№908/6333/15 (суддя Серкіз В.Г.)
за позовом до про Запорізької міської ради, м. Запоріжжя Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 м. Запоріжжя стягнення 6 000,00 грн.
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Запорізька міська рада, м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Запоріжжя про стягнення збитків у розмірі 6 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник будівництва «Реконструкція адміністративної будівлі з вбудованими виробничими приміщеннями за адресою: 69050, м. Запоріжжя, АДРЕСА_1», в порушення ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності " не уклав з позивачем договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста (договір про пайову участь) та не перерахував до бюджету м. Запоріжжя кошти для створення і розвитку інфраструктури міста, чим завдав збитки в розмірі 6 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року у справі № 908/6333/15 у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем у справі подана апеляційна скарга, у якій заявник просить скасувати судове рішення через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції протиричить ст.ст. 36, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.ст. 614 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У зв'язку з находженням у відпустці судді Малашкевич С.А протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.05.2016 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя - Агапов О.Л., судді: Мартюхіна Н.О. Сгара Е.В.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

23.09.2014р. за № ЗП 35 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва "Реконструкція адміністративної будівлі з вбудованими виробничими приміщеннями за адресою: 69050, м. Запоріжжя, АДРЕСА_1".

Замовником виконання будівельних робіт є Фізична особа-підприємець ОСОБА_5.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закріплено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

10.09.2014р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 40 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012р. № 77» (Порядок).

Пунктом 3.1.3 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженому рішенням № 77, передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови.

Договір про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договір про пайову участь) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 не звертався у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення Договору про пайову участь.

05.11.2014р. за № ЗП 00 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

За таких обставин апелянт вважає, що Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 порушено вимоги статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого Рішенням № 77.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та приписів ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статті 525 та 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України, встановлюють, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків, у відповідності до ст. 612 ЦК України.

23.09.2014р. за № ЗП 35 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва "Реконструкція адміністративної будівлі з вбудованими виробничими приміщеннями за адресою: 69050, м. Запоріжжя, АДРЕСА_1". Замовником виконання будівельних робіт є Фізична особа-підприємець ОСОБА_5.

Пунктом 3.1.3 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженому рішенням № 77 (Порядок), передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови.

Договір про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договір про пайову участь) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 не звертався у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення Договору про пайову участь.

05.11.2014р. за № ЗП 00 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні упущеної вигоди враховуються вжиті заходи для їх одержання. При обчисленні розміру упущеної вигоди мають враховуватись тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових коштів або інших матеріальних цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином у встановлений договором строк, а також заходи і зроблені дії з метою їх виготовлення, вжиті кредитором для її отримання. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися не повинні.

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» N 02-5/215 від 01.04.1994р., коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, на думку Запорізької міської ради Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 порушено вимоги статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого Рішенням № 77.

Однак, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із ч. 1-2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

В той же час з аналізу Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вбачається, що ним не передбачено прямого обов'язку щодо сплати відповідачем паю, а передбачено укладення договору на підставі якого відповідач зобов'язаний сплатити пай. Або, у разі невиконання, сплатити збитки.

Так, як обов'язок щодо сплати не витікає не з договору та з закону, тому, підстав для стягнення з відповідача збитків не має.

Крім того, судова колегія виходить з того, що посилання позивача на приписи ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст.27 Закону України «Про планування і забудову територій» (у редакції, чинній на момент видачі дозволу), та на зобов'язання відповідача укласти договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя на відповідних умовах, є невірним та помилковим розумінням законодавчих приписів, оскільки відповідач не мав наміру нової забудови земельної ділянки, а здійснював лише реконструкцію адміністративної будівлі з вбудованими виробничими приміщеннями, всередині існуючої будівлі без виходу за межі існуючого фундаменту та без забудови нової земельної ділянки, а отже така особа не має залучатися до сплати пайового внеску у розвитку інфраструктури населеного пункту та не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у неї відсутній обов'язок укласти договір про пайову участь та сплачувати пайовий внесок.

Така позиція суду узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, яка викладена у постановах від 21.01.2015р. № 917/1840/14, від 21.04.2015р. № 907/773/14, від 27.01.2016р. №908/4000/15, від 13.10.2015р. № 908/4459/14, № 922/2321/15.

Враховуючи вищевказане, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з викладеним, керуючись ст.33, 99, 101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2016 року у справі № 908/6333/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: Н.О. Мартюхіна

Е.В. Сгара

Надруковано 5 прим

1- позивачу

1- відповідачу

1- у справу

1- ДАГС

1- ГСЗО