номер провадження справи 7/45/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016 Справа № 908/880/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м. Добропілля, м. Білицьке, Донецька область

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізький завод електричних машин, м. Запоріжжя

Суддя Кутіщева-Арнет Н.С.

Представники:

від позивачів: не зявився.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 01.12.2015р.

Розглядається позовна заява про тлумачення умов договору поставки № 1669-ДУ від 08.12.2014р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 213, 637 ЦК України, вказуючи на те, що 08.12.2014 року між позивачем - ТОВ ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУПЛЛЯ та відповідачем - ТОВ ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ОСОБА_3 було укладено договір №1669-ДУ (далі - договір).

Відповідно до предмету даного договору, постачальник - ТОВ ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ОСОБА_3 - взяло на себе зобов'язання поставити у власність покупця - ТОВ ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУПЛЛЯ продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості та в строки, за ціною і з якісними показниками, погодженими сторонами в договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору.

В лютому 2016 року ТОВ ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ОСОБА_3 звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення основного боргу, пені, інфляційних витрат, 3% річних з ТОВ ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ на загальну суму 26439,73 грн. по договору №1669-ДУ від 08.12.2014р. та специфікації від 08.05.2015р. поставку продукції по договору було здійснено за видатковою накладною № 14 від 28.05.2015 року на суму 23760,00 грн.

Вимоги, викладені у позовній заяві відповідача мотивовані тим, що у відповідності до п. 5.4. договору та п. 5 специфікації оплата за поставлену продукцію здійснюється на протягом 5-ти (п'яти) робочих днів з 60-го календарного дня з дати поставки відповідної партії продукції. Специфікацією до договору встановлено, що виникнення зобов'язання ТОВ ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ щодо здійснення оплати за продукцію за договором пов'язане з встановленням дати поставки продукції. Згідно п. 4.7. договору, датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. На думку відповідача, яка викладена ним в позовній заяві №18/02-01ю від 18.02.2016р., строк на здійснення оплати за продукцію слід відраховувати від дати видаткової накладної.

ТОВ ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ по іншому розуміє п. 4.7. договору та вважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату, оскільки не підтверджена особистим підписом та датою, вказаними саме представником постачальника в момент передачі продукції, про що свідчать видаткова накладна № 14 від 28.05.2015р..

Позивач по даній справі вказує, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізький завод електричних машин відправив продукцію на адресу позивача ОСОБА_4 Поштою за Експрес-Накладною №6212 від 28.05.2015 р. Продукція була отримана представником позивача 02.06.2015 р. про що свідчить його підпис та штамп.

Викладене в позові свідчать про те. що між ТОВ ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ та ТОВ ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ОСОБА_3 виник спір у зв'язку з різним тлумаченням пункту 4.7. договору, відносно встановлення дати поставки продукції.

Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обємі та розтлумачити п. 4. 7 договору № 1669-ДУ від 08.12.2014р., визначивши, що Датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.04.2016р. порушено провадження у справі, розгляд призначено на 11.05.2016р.

Відповідач не визнав заявлені позовні вимоги в повному обємі, просить суд відмовити в їх задоволенні, з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву, вказує на те, що згідно п. 4.8. договору, зобов'язання постачальника вважаються виконаним з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгодженому місці поставки в асортименті, кількості та строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях к договору. Зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленої продукції.

Пункт 4.7 договору встановлює, що датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена на видатковій накладній.

Продукцію покупцю було поставлено автомобільним транспортом, при цьому зав.складом ОСОБА_5 на видатковій накладній № 14 від 28.05.2015 р. іншої дати, крім 28.05.2015 р., не зазначено. При цьому саме, позивач не проставивши дату приймання продукції (в тому разі, якщо це була інша дата, ніж дата видаткової накладної), формально не виконав умови договору та порушив свої зобов'язання по ньому, на відміну від відповідача, який свої зобов'язання виконав сумлінно.

Відповідно до умов договору моментом поставки вважається дата фактичної передачі товару покупцю, яку визначено датою товаросупровідних документів (видаткової накладної). Проте у випадку, коли її дата не збігається з датою фактичної поставки - датою приймання товару, вказаною представником відповідача на видатковій накладній, тоді зобов'язання по сплаті отриманого товару настає з моменту фактичної передачі продукції в розпорядження покупця.

Не вказавши іншу дату приймання ТОВ ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГШЛЯ визнав датою приймання товару саме дату видаткової накладної. Обставини справи не свідчать про наявність вказаних передумов тлумачення п. 4.7 договору, оскільки вимоги ТОВ ДТЕК ДОБРОШЛЛЯВУГІЛЛЯ. в даному випадку, зводяться до оцінки видаткової накладної, як засобу доказування та встановлення строку виконання ним у даній справі обов'язку оплатити отриманої на підставі цього договору продукції.

Оцінку видатковим накладним та встановлення дати постачання продукції було здійснено судом при розгляді справи № 905/723/16.

На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, як необґрунтованих.

За клопотанням представника відповідача, судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Спір розглянуто згідно зі ст. 75 ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

Судовий процес завершено оголошенням рішення суду в повному обємі в присутності представників сторін.

Дослідивши надані сторонами матеріали, вислухавши пояснення представника відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) (частина 1).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (частина 2).

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (частина 3).

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, не має можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частина 4).

З положень вказаних норм вбачається, що для тлумачення умов правочину необхідна наявність наступних умов:

1) спір між сторонами правочину щодо змісту правочину;

2) невизначеність і незрозумілість буквального значення тексту угоди;

3) зміст угоди не дає можливості встановити справжню волю сторін.

Між ТОВ ДТЕК ДОБРОШЛЛЯВУГІЛЛЯ (покупець) та ТОВ ЗАПОРІЗЬКІЙ ЗАВОД ОСОБА_3 (постачальник) був укладений договір поставки № 1669-ДУ від 08.12.2014 р. (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, код ГК (в подальшому - продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та : якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору.

ТОВ ЗАПОРІЗЬКІЙ ЗАВОД ОСОБА_3 на виконання договірних умов здійснило поставку продукції, яку ТОВ ДТЕК ДОБРОШЛЛЯВУГІЛЛЯ прийняло. Оплату отриманого товару не здійснило..

Невиконання зобов'язань щодо оплати поставленого товару стало приводом для звернення ТОВ ЗАПОРІЗЬКІЙ ЗАВОД ОСОБА_3 з позовом про стягнення з ТОВ ДТЕІ ДОБРОШЛЛЯВУГІЛЛЯ заборгованості, штрафних санкцій та інфляційних втрат.

При винесенні рішення заперечення ТОВ ДТЕК ДОБРОШЛЛЯВУГІЛЛЯ, що згідно договору, датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідна товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником, та необхідність тлумачення умов договору, не були взяті судом до уваги, бо підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом, є достатньою правовою підставою для визначення строку оплат товару згідно умов договору, і господарський суд у цій справі має можливість самостійно встановити момент поставки та настання строку оплати товару.

Дана правова позиція викладена Вищим господарським судом України та Верховний Суд України під час розгляду аналогічних спорів (постанова від 03 листопада 2015 року у справі № 908/3165/15 та постанову ВСУ від 29.09.2009 № 37/405).

Рішенням від 19.04.2016 р. у справі № 905/723/16 господарський суд Донецької області задовольнив позов та стягнув з ТОВ ДТЕК ДОБРОШЛЛЯВУГІЛЛЯ 23 760,00 грн. - основної суми боргу за договором поставки № 1669-ДУ від 08.12.2014 р., 388,36 грн. - 3% річних, 1188,00 грн. пені, 805,81 грн. - втрат від інфляції, 1362,00 грн. судового збору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статі 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно п. 4.8. договору, зобов'язання постачальника вважаються виконаним з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгодженому місці поставки в асортименті, кількості та строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях к договору.

Зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленої продукції.

Пункт 4.7 договору встановлює, що датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена на видатковій накладній.

Продукцію покупцю було поставлено автомобільним транспортом, при цьому зав.складом ОСОБА_5 на видатковій накладній № 14 від 28.05.2015 р. іншої дати, крім 28.05.2015 р., не зазначено.

Відповідно до умов договору, моментом поставки вважається дата фактичної передачі товару покупцю, яку визначено датою товаросупровідних документів (видаткової накладної). Проте у випадку, коли її дата не збігається з датою фактичної поставки - датою приймання товару, вказаною представником відповідача на видатковій накладній, тоді зобов'язання по сплаті отриманого товару настає з моменту фактичної передачі продукції в розпорядження покупця.

Згідно ст. 7 Цивільного кодексу України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту, згідно якого, якщо документ підписаний двома і більше сторонами, який не має інших дат, відмінних від дати його виписки, всі підписи сторін також вважаються зробленими цією датою.

Оцінку видатковим накладним та встановлення дати постачання продукції було здійснено судом при розгляді справи № 905/723/16.

Згідно п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 роках від 11.04.2005р. № 01-8/344 Вищий господарський суд України виклав позицію, відповідно до якої тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Відповідно до ч. з ст. 35 ПІК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги формулювання позовних вимоги, дані вимоги не є тлумаченням договору поставки № 1669-ДУ від 08.12.2014 р., а фактично внесенням змін (доповнення) до даного пункту договору.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 Про судове рішення передбачено, що рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, є достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Пунктом 4 зазначеної Постанови передбачено, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні в мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування й ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, в задоволені позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача, згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 87 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м. Добропілля, м. Білицьке, Донецька область до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізький завод електричних машин, м. Запоріжжя відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його прийняття.

Присутньому в судовому засіданні представнику відповідача судом розяснена ст.87 ГПК України.

Суддя Н.С. Кутіщева-Арнет