РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016Справа № 910/3910/16

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" (далі - Товариство) до приватного підприємства "Виробнича компанія "Спецпроект" (далі - Підприємство), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Паперова Упаковка", про стягнення 17 268,00 грн.,

за участі представників:

позивача: Мостовенка С.М., за довіреністю від 23 лютого 2016 року,

відповідача: Науменка С.В., за довіреністю від 22 березня 2016 року, Бабенка Ю. І., за довіреністю від 20 квітня 2016 року, Зерщикова О.А. - директора,

третьої особи: Фідій К.С. - керівника,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно умов укладеного у спрощений спосіб між ним та Підприємством договору позивач перерахував попередню оплату в загальному розмірі 13 560,00 грн. за здійснення відповідачем виготовлення та поставки паперових пакетів з друком в кількості 1000 шт. (далі - Товар). Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним договором виконав не належним чином, поставивши Товариству Товар неналежної якості, останній відмовився від договору та, посилаючись на статті 22, 205, 678, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 180, 268 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати у загальному розмірі 13 560,00 грн. Також Товариство просило стягнути з відповідача 3 708,00 грн. збитків, які є витратами позивача на проведення експертного дослідження в Київській торгово-промисловій палаті щодо перевірки якості поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 березня 2016 року порушено провадження в справі № 910/3910/16 та призначено її розгляд на 31 березня 2016 року.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 31 березня 2016 року відклав розгляд справи на 21 квітня 2016 року.

Ухвалою від 21 квітня 2016 року Господарський суд міста Києва продовжив строк вирішення спору та оголосив перерву до 12 травня 2016 року.

За наслідками судового засідання 12 травня 2016 року судом винесено ухвалу суду, якою за клопотанням відповідача до участі в справі залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Паперова Упаковка" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Розгляд справи відкладено на 19 травня 2016 року.

Під час судового засідання 19 травня 2016 року представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях, поданих суду 11 травня 2016 року.

Представники відповідача проти позову заперечували, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, поданому суду 20 квітня 2016 року, та в запереченнях на позов, які надійшли до суду 19 травня 2016 року. В основу заперечень відповідача покладено той факт, що позивачем порушено порядок приймання продукції за якістю, а наданий Товариством експертний висновок від 16 жовтня 2015 № В-1530 не є належним доказом в справі щодо невідповідної якості поставленого товару. Також Підприємство зазначило, що експертом було оглянуто лише частину партії Товару, а саме 500 шт. пакетів.

Третя особа у судовому засіданні надала пояснення по суті спору та підтвердила наявність деяких недоліків спірних пакетів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частиною 2 статті 642 ЦК України).

Судом встановлено, що між Товариством та Підприємством був укладений договір поставки у спрощений спосіб.

На виконання вказаної угоди відповідач виставив Товариству рахунок-фактуру від 12 серпня 2015 року № 947 на оплату паперових пакетів з друком в кількості 1 000 шт. загальною вартістю 13 560,00 грн.

На виконання умов вищенаведеної угоди позивач 12 серпня 2015 року перерахував на рахунок Підприємства грошові кошти в сумі 13 560,00 грн. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах даної справи копією платіжного доручення № .

25 серпня 2015 року Підприємство поставило позивачу Товар та надало видаткову накладну від 31 серпня 2015 року № 115 в двох примірниках. Після перевірки Товару Товариство виявило, що Товар є неналежної якості, у зв'язку з чим позивач звертався до відповідача з проханням направити його представника для участі в процедурі приймання Товару за якістю та складання відповідного акту, яка відбудеться 16 жовтня 2015 року о 12 годині 00 хвилин. Також Підприємство було повідомлено про присутність експерта Торгово-промислової палати України. Відповідач не забезпечив явку свого представника.

За результатами проведення приймання Товару за якістю експертом ОСОБА_7 був складений експертний висновок від 16 жовтня 2015 року № В-1530, відповідно до якого експертом було виявлено суттєві недоліки поставленої продукції та встановлено, що слабке зчеплення склеюваних поверхонь пакетів виникло через голодне клейове з'єднання повздовжніх швів пакета, місцеві непроклеї - через вирубки ручок по місцю клейових швів, місцеві непроклеї та повні непроклеї - через товстий клейовий прошарок, який на деяких ділянках швів був тільки нанесений, а із склеюваною поверхнею навіть не стикався. Факт наявності цих недоліків також частково підтверджений представником третьої особи в судовому засіданні 19 травня 2016 року, а саме: щодо неякісної проклейки частин спірних пакетів та неякісної вирубки ручок.

Враховуючи результати приймання Товару та вказаний висновок експерта, поставлений Підприємством Товар не був прийнятий позивачем через невідповідну якість та підлягав поверненню в зв'язку з наявністю істотних недоліків спірних пакетів.

18 листопада 2015 року Товариство надіслало на адресу відповідача претензію, копія якої наявна в матеріалах справи, з вимогою у семиденний термін з моменту отримання претензії повернути позивачу грошові кошти за Товар в сумі 13 560,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з поставкою товару - паперових пакетів з друком.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується (частини 1, 2 статті 673 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Істотним недоліком вважається недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Судом встановлено, що позивач звертався до Підприємства з вимогою про повернення суми попередньої оплати, яка залишена без виконання, що зумовило звернення з даним позовом до суду.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не приймає доводи відповідача про порушення порядку приймання товару, про неповну кількість досліджуваних експертом пакетів, а також про неналежність експертного висновку, як доказу невідповідної якості Товару, оскільки наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що Підприємство було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення приймання спірного товару у присутності експерта. Відповідач не використав свого права бути присутнім під час приймання Товару, а також ним не було запропоновано іншого експерта або іншої експертної установи для перевірки наявності недоліків. Неповна кількість досліджуваних експертом пакетів не може свідчити про невірно обрану правову поведінку позивача, оскільки можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 13 560,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до Підприємства про стягнення вказаної суми боргу. За таких обставин позов в цій частині підлягає задоволенню.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності частині 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин (частина 1 статті 218 ГК України).

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 ЦК України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком невиконання зобов'язань, а не причиною.

З системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Товариством не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому збитків з боку відповідача на суму 3 708,00 грн., що є вартістю проведеного експертного висновку, оскільки таке дослідження було здійснено позивачем за власною ініціативою для перевірки якості поставленого товару, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "Спецпроект" (03148, місто Київ, вулиця Василя Кучера, будинок 2-а, квартира 86, ідентифікаційний код 36621136) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" (02081, місто Київ, вулиця Сортувальна, будинок 2, ідентифікаційний код 32821859) 13 560 (тринадцять тисяч п'ятсот шістдесят) грн. 00 коп. основного боргу, а також 1 082 (одну тисячу вісімдесят дві) грн. 10 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24 травня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко