ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р.Справа № 922/749/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Красноградського житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства, м. Красноград
до Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 54597,23 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 01.02.2016 р.,

Представник відповідача - ОСОБА_2, дов. від 30.04.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Красноградське житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Акціонерної компанії "Харківобленерго", в якій просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором № 10/31/12 від 31.12.2009р. про спільне використання технологічних електричних мереж, в розмірі 54597,23 грн. Судові витрати в розмірі 1378,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду було прийнято позовну заяву до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 05.04.2016р. о 10:45.

В судових засіданнях 05.04.2016р., 12.04.2016р. оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 12.05.2016р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. До матеріалів справи долучаються надані позивачем додаткові докази по справі (вх. №№ 11137, 12172, 15468).

Представник відповідача у судовому засіданні 12.05.2016р. проти позову заперечує, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву (вх. № 10748), у якому зазначає про велику дебіторську заборгованість, зокрема борг КП "Харківводоканал" станом на 24.03.2016р. складає 527 млн. грн. У зв'язку з цим "Харківобленерго" власними коштами змушено погашати вказану дебіторську заборгованість у ДП "Енергоринок", що є постачальником електроенергії на оптовому ринку електричної енергії України.

Відповідач вважає, що наведені обставини, свідчать про відсутність вини АК "Харківобленерго" у виникненні заборгованості перед позивачем. Разом з тим, стягнення заборгованості за таких обставин призведе до невиплати заробітної плати працівникам, припинення фінансування поточних та інвестиційних витрат АК "Храківобленерго", припинення постачання електричної енергії за укладеними зі споживачами договорами та техногенної катастрофи.

Наданий відповідачем відзив на позов, а також додатково подані докази по справі (вх. №11054), судом досліджуються та долучаються до матеріалів справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПКУкраїни щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

31 грудня 2009 року між Красноградським житловим ремонтно - експлуатаційним підприємством (далі - Красноградський ЖРЕП, Позивач) та Акціонерною компанією "Харківобленерго" (далі - АК "Харківобленерго", Відповідач) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №10/31/12 (далі - Договір). Даний договір було підписано повноважними представниками з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до п.1.1. договору, Позивач зобов'язувався забезпечувати технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Відповідача або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Відповідач, а Відповідач, в свою чергу, зобов'язувався своєчасно сплачувати вартість наданих послуг Позивачем з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов цього Договору.

Згідно даного договору, під час виконання його умов, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони керуються чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Відповідно до п.2.4 договору, Позивач зобов'язаний протягом 3 робочих днів, наступних за розрахунковим періодом надавати Відповідачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, два примірники "Акта про обсяги переданої електричної енергії" та два примірники "Акта прийому-здачі виконаних робіт", оформлених Позивачем.

Позивач має право на отримання від Відповідача плати за спільне використання технологічних електричних мереж, визначеної відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12 червня 2008 року №691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 серпня 2008 року за №732/15423 (п.3.1 договору).

Відповідно до п.4.1 договору, Відповідач зобов'язувався здійснювати оплату за використання електричних мереж Позивача за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Позивача здійснюється згідно з додатками "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж".

Порядок розрахунків за спільне використання технологічних електричних мереж викладено у п.7 договору та передбачає наступне:

7.1.Розрахунковим вважається період з 01 числа розрахункового місяця до також ж самого числа наступного місяця.

7.2.Вартість наданих послуг Позивачем з утримання технологічних електричних мереж спеціального використання визначається згідно з додатками "Кошторис обґрунтованих витрат" та "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", розробленим відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12 червня 2008 року №691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 серпня 2008 року за №732/15423.

7.3. Оплата Відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжними дорученнями, на підставі виставленого Позивачем рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі виконаних робіт", у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Відповідно до п.10.4, договір укладається на строк до 31 грудня 2010 року, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Згідно з п.10.5 додатки до спірного договору, "Приєднана потужність електроустановок у точці приєднання на межі балансової належності", "Однолінійна схема", "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", "Акт про обсяги переданої електричної енергії", "Акт прийому-здачі виконаних робіт", "Кошторис обґрунтованих витрат" є невід'ємними частинами цього договору.

У додатку до договору "Порядок обрахування сплати за спільне використання технологічних електричних мереж" плата Відповідача за спільне використання технологічних електричних мереж розраховується за наступною формулою:

Псп = (Кобгр витр/ 12 ) * (Авідд / Анадх), Грн, де - Псп - плата за спільне використання технологічних електричних мереж Позивача у розрахунковому періоді;

Кобгр витр - загальна сума обґрунтованих річних витрат Позивача, згідно з додатком "Кошторис обґрунтованих витрат";

Авідц - обсяг віддачі електричної енергії з технологічних електричних мереж спільного використання у розрахунковому періоді, що визначається за показами розрахункових приладів обліку згідно з договорами про постачання електричної енергії Позивача та субспоживачів, передачу яким забезпечує Відповідач, кВт. год (з урахуванням втрат електроенергії у разі встановлення розрахункових приладів обліку не на межі балансової належності).

Анадх - обсяг надходження електричної енергії в мережі спільного використання у розрахунковому періоді, що визначається за показами розрахункових приладів обліку згідно з договорами про постачання електричної енергії Власника мереж, кВт.год.

Відповідно до додатку до основного Договору "Кошторис обґрунтованих витрат", кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання, складений на підставі бухгалтерських документів про фактичні витрати на здійснення цієї діяльності, та складає 48968,00 грн. на рік (без ПДВ).

Граничний рівень утримання технологічних електричних мереж спільного використання складає 58353,75 грн. на рік (без ПДВ).

Кошторис обґрунтованих витрат Позивача на утримання технологічних електричних мереж спільного використання погоджено начальником Харківського ТП НКРЕ України та має підписи від представників сторін Позивача та Відповідача, які посвідчені печатками обох підприємств.

Також, в матеріалах справи містяться Акти за березень 2015 року - лютий 2016 року, які підписані обома сторонами та скріплені печатками, з яких вбачається, що у зазначені періоди позивач (власник мереж) передав власними технологічними мережами користувачу та іншим суб'єктам господарювання електричну енергію в необхідному обсязі та сторони не мають взаємних претензій.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.03.2016 року заборгованість Відповідача складає 54597,23 грн.

З метою досудового врегулювання спору Позивачем були надіслані Претензія №1 від 07.09.2015 року, Претензія № 2 від 06.10.2015 року, Претензія №3 від 05.01.2016 року, із вимогою сплатити суму заборгованості. Однак, як свідчать матеріали справи сума боргу, на час розгляду справи відповідачем не сплачена, що і стало підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦКУкраїни за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 даного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджено виконання позивачем зобов'язання за договором № 10/31/12 від 31.12.2009р. про спільне використання технологічних електричних мереж, відповідно до актів за березень 2015 року - лютий 2016 року, які підписані обома сторонами та скріплені печатками, з яких вбачається, що у зазначені періоди позивач (власник мереж) передав власними технологічними мережами користувачу та іншим суб'єктам господарювання електричну енергію в необхідному обсязі.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості у розмірі 54597,23 грн. в добровільному порядку, а також враховуючи те, що відповідач фактично визнає суму заборгованості у розмірі 54597,23 грн. у своїх відповідях на претензії, суд вважає заявлену вимогу Позивача щодо стягнення з Відповідача відповідної суми заборгованості нормативно та документально обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд не приймає посилання відповідача щодо відсутності вини АК "Харківобленерго" у виникненні заборгованості перед позивачем, в зв'язку з великою кількістю боржників АК "Харківобленерго" та недостатністю коштів, що надходять на рахунок зі спеціальним режимом використання електричної енергії від споживачів, в зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості виконувати свої зобов'язання в частині своєчасних розрахунків за договором № 10/31/12 від 31.12.2009р. про спільне використання технологічних електричних мереж, укладеним між сторонами даного спору та зазначає наступне.

У відповідності до п. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань крім випадків, передбаченим законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Отже, відповідні посилання відповідача на неможливість своєчасного розрахунку за договором про спільне використання технологічних електричних мереж, не є підставою для звільнення його від обов'язку виконання зобов'язання за укладеним між сторонами договором.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладені обставини, позов Красноградського житлового ремонтно - експлуатаційного підприємства підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, р/р НОМЕР_1 в ПАТ "Мегабанк", МФО 351629, ) на користь Красноградського житлового ремонтно-експлуатаційного підприємтства (63304, м.Красноград, Харк.обл., вул.Горького,82, р/р 6001, в ХГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 351533, ) заборгованість в розмірі 54597,23 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/749/16