ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Справа № 904/9968/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКоробенка Г.П., Мачульського Г.М.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПриватного підприємства "АНСІ", м. Дніпропетровськ
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року
у справі господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПриватного підприємства "АНСІ", м. Дніпропетровськ
доКомунального підприємства "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ
простягнення 9 845,64 грн.

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: Новицька О.Л.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "АНСІ" (далі за текстом - ПП "АНСІ") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до комунального підприємства "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради (далі за текстом - КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ") про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 6 005, 66 грн., 3 % річних в сумі 248, 30 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 591, 68 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2016 року залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано недоведеністю позовних вимог, відсутністю договірних відносин щодо оплати ПП "АНСІ" вартості води, яка використана у водозабірних колонках, та інших пов`язаних з цим витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції обгрунтовано тим, що оскільки між сторонами у справі було укладено Договір, а кошти, які ПП "АНСІ" просило стягнути з КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ", останнє отримало як плату за надані послуги по Договору, то такі кошти набуті за наявності правової підстави і не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставні.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ПП "АНСІ" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року і прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги ПП "АНСІ" задовольнити.

КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

Позивача згідно з приписами ст. 1114 ГПК України було належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак він не скористався передбаченим законом процесуальним правом на участь в розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника відповідача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.11.2012 року представниками КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" після загального водоміру ПП "АНСІ" на його трубопроводі по вул. Ялиновій (навпроти АБК) в колодязі на врізці встановлено водомір марки КВБ-10 № 07665, показання 00044 м3, який опломбований пломбою № К10052229, про що КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" складено акт № 045833 від 15.11.2012 року.

Передумовою встановлення вказаного водоміру, як зазначало ПП "АНСІ", стала усна вказівка першого заступника голови Дніпропетровської міськради, на яку ПП "АНСІ" відповіло згодою на підключення двох водозабірних колонок по вул. Ялиновій строком на один рік (лист № 107 від 16.07.2012 року). Крім того, зазначеним листом ПП "АНСІ" були встановлені умови про відшкодування йому витрат на електроенергію для подачі води, встановлення прибору обліку води в точці підключення, компенсацію витрат на транспортування води по водогону та покладення обліку і оплати використаної води на КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ".

18.06.2014 року КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" складено акт № 005021 про розпломбування водоміру для проведення ремонтних робіт на трубопроводі. На момент відключення показники використаної води згідно лічильника КВБ-10 № 07665 склали 01288 м3, знята пломба № К10052229 порушена не була.

Загальна кількість використаної води через дворові водозабірні колонки склала 1244 м3, у зв`язку з чим листами від 14.03.2014 року № 24 та від 14.08.2014 року № 132 ПП "АНСІ" звернулось до КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" з вимогою повернення безпідставно перерахованих коштів за завищені в рахунках на оплату об`ємів використаної води чи проведення взаємозаліку.

Листом від 02.10.2014 року № 10052/9-16 КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" було повідомлено про відсутність правових підстав для відшкодування, списання або проведення взаємозаліку між ПП "АНСІ" та КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" стосовно 1244 м3.

ПП "АНСІ" вважає, що здійснивши дії по встановленню водозабірних колонок, КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України прийняло пропозицію укладення договору на умовах ПП "АНСІ", викладених у листі № 107 від 16.07.2012 року; такий договір є дійсним, не зважаючи на відсутність письмової форми його укладення, та має виконуватись сторонами належним чином. Втім, в підставах заявленого позову посилається на норми ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим кошти за 1 244 м3 води, спожитої за період з 15.11.2012 року по 18.06.2014 року, в сумі 6 005, 66 грн., сплачені КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ", просило стягнути з останнього як безпідставно отримані, а також 3 % річних та інфляційні втрати за користування цими коштами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09.02.2004 року ПП "АНСІ" та КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" було укладено Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення № 0195 (далі за текстом - Договір) строком дії з 09.02.2004 року до 09.02.2005 року з умовою пролонгації його дії на наступний рік у разі відсутності намірів сторін про його зміну, доповнення, відмову за місяць до закінчення строку його дії.

За користування послугами по Договору КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" були виставлені ПП "АНСІ" акти - рахунки, в роз`ясненнях до яких, зокрема, в спірний період з листопада 2012 року - червень 2014 року значиться споживання за адресою: вул. Спортивна, 43. Вказані акти підписані ПП "АНСІ" без зауважень, що підтверджує передачу-прийняття послуг по Договору, в тому числі за роботу водозабірних колонок.

При цьому, в платіжних дорученнях про оплату послуг водопостачання та водовідведення за наданими актами-рахунками в призначенні платежу міститься посилання на оплату певного рахунку саме по Договору.

Таким чином, оплата за використану у водозабірних колонках воду була здійснена ПП "АНСІ" з посиланням на Договір № 0195 від 09.02.2004 року.

Відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжує такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відтак, оскільки між сторонами у справі було укладено Договір, а кошти, які ПП "АНСІ" просить стягнути з КП "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" останнє отримало як плату за надані послуги по Договору, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції про те, що такі кошти набуті за наявності правової підстави і не можуть бути повернуті відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно отримані.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 02.09.2014 року № 3-64гс14.

Крім того, як вірно відзначено судом апеляційної інстанції, підставою своїх позовних вимог позивач зазначав лист № 107 від 16.07.2012 року, а не Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення № 0195 від 09.02.2004 року, однак суди не наділені повноваженнями самостійно змінювати підстави позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги як в частині стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 6 005, 66 грн., так і в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат не можна вважати законними та обгрунтованими.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що доводи ПП "АНСІ", викладені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обгрунтованих висновків господарських судів попередніх інстанцій.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року у справі № 904/9968/15 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіГ.П. Коробенко

Г.М. Мачульський