ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р.Справа № 922/920/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Першого заступника керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури, м. Чугуїв в інтересах держави в особі 1-го позивача - ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області, м. Чугуїв, 2-го позивача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків
до Агрофірми "Чугуївська" Товариство з обмеженою відповідальністю, м. Чугуїв
про внесення змін до договору
за участю представників:

прокурора - не з'явився;

1-го позивача - не з'явився;

2-го позивача - Бабанських - ОСОБА_2 за довіреністю №32-20-14-19694/0/19-15 від 23.12.2015;

відповідача - ОСОБА_3 (директор), ОСОБА_4 за довіреністю №54 від 08.04.2016

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі 1-го позивача - ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області, 2-го позивача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до Агрофірми "Чугуївська" Товариство з обмеженою відповідальністю (відповідач) про внесення змін до договору оренди землі від 28.08.2007, укладеного між 1-им позивачем та відповідачем про надання в довгострокове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту, землі Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, загальною площею 21,3229 га, зареєстрованого у ОСОБА_1 районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.08.2007 за №02 шляхом укладення п.9 вказаного договору оренди землі у редакції зазначеній у позовній заяві, а саме: "Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі."

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 березня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18 квітня 2016 року о 10:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

В судовому засіданні 18.04.2016 прокурор та 1-ий позивач підтримали позов та просили суд його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач 15.04.2016 надав відзив на позовну заяву (вх. №12762), який судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 18.04.2016 відповідач заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилаючись на те, що він звертався у 2012 році з пропозицією до 1-го позивача про внесення змін до п.9 вищезазначеного договору, проте відповіді не отримав, а також зазначає, що 04.04.2016 відповідач надав 1-ому позивачу підписану ним додаткову угоду про внесення змін до договору у п.9, а тому вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позов заявлено безпідставно. Також, представник відповідача заявив усне клопотання про витребування у 1-го позивача письмових пояснень стосовно того, чи отримував він від відповідача листи, а саме лист за вих. №75 від 28.05.2012 та лист за вих. №46 від 04.04.2016.

Представник 1-го позивача в судовому засіданні 18.04.2016 повідомив суд, що дійсно 1-им позивачем було отримано лист відповідача за вих. 46 від 04.04.2016 та на момент розгляду справи вирішується питання щодо підписання додаткової угоди, яку було підписано відповідачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 квітня 2016 року розгляд справи відкладено на 17 травня 2016 р. о 11:00 год.

Відповідач 17.05.2016 надав доповнення до відзиву на позовну заяву (вх. №16255), який судом долучено до матеріалів справи.

2-й позивач 17.05.2016 надав письмові пояснення (вх. №16124), які судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.05.2016 2-ий позивач не заперечував проти задоволення позову, проте повідомляє, що як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи 2-ий позивач не наділений повноваженнями контролюючого органу щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, як це закріплено у ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та в письмових доповненнях до позовної заяви, зокрема посилаючись на те, що він звертався у 2012 році з пропозицією до 1-го позивача про внесення змін до п.9 вищезазначеного договору, проте відповіді не отримав, а також зазначає, що 04.04.2016 відповідач надав 1-ому позивачу підписану ним додаткову угоду про внесення змін до договору у п.9, а тому вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позов заявлено безпідставно. Крім того, зазначає, що недотримання позивачем вимог ч.2 ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди не позбавляє його права звернутися до суду з позовом про зміну умов договору, проте не в будь-якому разі, а лише за відсутності згоди відповідача на зміну умов договору, про що міститься висновок у Постанові Верховного Суду України у справі 3-53гс12 від 20.11.2012, який в силу приписів ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим. Таким чином, відповідач вважає, що на момент звернення заступника прокурора з даним позовом до суду, відповідачем не було порушено права та охоронювані законом інтереси держави в особі позивачів, оскільки відповідач був згоден на зміну умов договору.

Прокурор в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

1-ий позивач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника 2-го позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

28.08.2007 між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією Харківської області (надалі - Орендодавець) та Агрофірмою "Чугуївська" товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - Орендар) був укладений договір оренди землі (надалі - Договір).

Договір був зареєстрований у ОСОБА_1 районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 07 серпня 2007 р. за № 02.

Відповідно до п.1. Договору Орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку кадастровий № :07:086:0001 сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться: Харківська область, Чугуївський район, землі Есхарівської селищної ради, за межами населеного пункту.

Згідно з п.2. Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21,3229 га, у тому числі 21,3229 га - ріллі (землі запасу).

Відповідно до п. 5. Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 222928,22 грн., після індексації станом на 01.01.2007 рік.

Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 Договору).

Пунктом 9 вказаного договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 0,1% від нормативної грошової оцінки землі у сумі 222,93 грн./рік, грошова плата вноситься на спеціальний сільський рахунок №0466.

Відповідно до п. 10. Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно з п. 11. Договору орендна плата вноситься у такі строки щомісячно 1/12 річної орендної плати.

Відповідно до п.13. Договору розмір орендної плати переглядається щорічно у разі, зокрема зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

Згідно з п. 35. Договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.792 Цивільного кодексу України, ч.8 ст.93 Земельного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України Про оренду землі відносини, пов'язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).

Згідно п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст.288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Таким чином, розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений у п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Встановлення в ст. 288 Податкового кодексу України граничних розмірів річної орендної плати за земельну ділянку є передумовою для приведення положень спірного Договору оренди землі у відповідність до вимог закону в частині визначення розміру орендної плати.

Згідно зі ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 28.05.2012 звернувся з листом до голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації ОСОБА_5 (лист за вих. №75) про укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки площею 21,3229 га про підвищення орендної плати до 3 % від нормативної грошової оцінки землі (а.с. 64).

Проте, 1-ий позивач не відповів на вказану пропозицію про збільшення розміру орендної плати в договорі оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди.

Крім того, відповідач листом № 46 від 04.04.2016 запропонував ОСОБА_1 районній державній адміністрації Харківської області за взаємною згодою з Агрофірмою "Чугуївська" товариство з обмеженою відповідальністю внести зміни до договору оренди землі від 28.08.2007 про надання орендареві в довгострокове платне користування земельної ділянки кадастровий № :07:086:0001 сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 21,3229 га, яка знаходиться на землях Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області за межами населеного пункту, виклавши пункт 9 договору в наступній редакції: "9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі" (а.с. 65-67).

До вищевказаного листа відповідач надав на адресу ОСОБА_1 районної державної адміністрації для підписання орендодавцем підписану орендарем додаткову угоду про зміну договору оренди землі, що укладений 28.08.2007.

Проте, 1-ий позивач не відповів на вказану пропозицію відповідача та не надав до суду докази підписання додаткової угоди.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 2, ч.3, ч.4, ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України по справі № 3-53гс12 від 20 листопада 2012 року.

Згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

В статті 33 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті документи, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Прокурором та позивачами не доведено відсутності згоди відповідача на зміну умов договору, наявності спору на час звернення з даним позовом до суду. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та вищевстановлено судом відповідач звертався у 2012 році до 1-го позивача з пропозицією внесення змін до договору в частині збільшення розміру орендної плати, а після звернення прокурора з даним позовом до суду також звернувся та надав підписану з боку відповідача додаткову угоду.

За таких обставин, суд вважає, що позов прокурора є безпідставним та таким, що заявлений передчасно.

ОСОБА_1 районної державної адміністрації № 02-37/2113 від 17.06.2014 "Щодо перегляду розміру орендної плати", в якому було запропоновано відповідачу прибути 19.06.2014 до Управління Держземагентства у ОСОБА_1 районі Харківської області (м. Чугуїв вул. К. Лібкнехта, 42) для отримання витягів з нормативної грошової оцінки та подальшого внесення змін до договорів оренди землі (а.с. 62) не є пропозицією позивача про внесення змін до спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки заявлені безпідставно.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись статтями 21, 30 Закону України "Про оренду землі", статтями 11, 15, 628, 641, 652-654 Цивільного кодексу України, статтями 188 Господарського кодексу України, статтями 1, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 23.05.2016 р.

Суддя ОСОБА_6