ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 травня 2016 р. Справа № 903/207/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідачів: 1) державного підприємства "Укрриба";

2) регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області

про визнання договору недійсним

Суддя Сур`як О.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 22.02.2016р.

від відповідача-1: Євліков Р.Л., довіреність № від 18.02.2016р.

від відповідача-2: Божкова О.М., довіреність № від 17.11.2015р.

Запис розгляду справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу „Діловодство спеціалізованого суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - ДП "Укрриба" та РВ ФДМ України по Волинській області, в якому просить визнати недійсним договір зберігання державного майна від 25.12.2013р. №29/13 та додаткову угоду до цього договору від 01.12.2014р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він здійснює підприємницьку діяльність з вирощування і реалізації риби. Відповідно до чинного законодавства ним були укладені з Горохівською РДА договори оренди водного об'єкту від 20.09.2010 року та оренди землі від 14.06.2005 року.

19.08.2009 року на вимогу ДП «Укрриба» (відповідача-1) був укладений договір зберігання з правом користування № 03/09 нерухомого державного майна (гідротехнічні споруди рибацьких ставків). Згідно даного договору за користування майном він повинен був сплачувати ДП «Укрриба» 210 гривень щомісячно. Термін дії договору з 19.01.2009р. по 19.01.2016р.

25.12.2013 року знову на вимогу відповідача-1 між ними був укладений договір за №29/13 зберігання державного майна - гідробехнічнічні споруди рибацьких ставків.

Згідно п.1.2. даного договору зберігання, ФОП ОСОБА_1 - зберігач приймає на зберігання державне майно: гідротехнічні споруди риболовецьких ставків, майно що перебуває у державній власності відповідно до п1.1. Договору і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно протоколу від 25.12.2013 року щомісячна ціна за зберігання складає 10 гривень.

01.12.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору зберігання №29/13 від 25.12.2013р. щодо користування державним майном, переданим зберігачу на зберігання з помісячною оплатою у 2200 гривень в т.ч. ПДВ, з подальшим помісячним коригуванням ціни згідно індексу інфляції. Крім того, згідно п.11. додаткової угоди її умови застосовуються і до правовідносин, які виникли між сторонами до укладення цієї угоди і які оцінені у 24200 гривень. Тобто за даною додатковою угодою було передбачено оплату за нібито користування спорудами з моменту укладення основного договору від 25.12.2013 року.

На переконання ДП «Укрриба» підприємство мало право розпоряджатися державним майном і Фонд державного майна України надав йому такий дозвіл.

Проте, як стало пізніше відомо позивачу, ніяких дозволів Регіональне відділення Фонду державного майна України у Волинській області ДП «Укрриба» на розпорядження державним майном не надало, а зазначені вище договори зберігання укладені відповідачем-1 шляхом введення позивача в оману. Про ці факти він дізнався вже після подання до нього позову ДП «Укрриба».

Позивач вважає, що даний договір і додаткова угода є фіктивними і удаваними, укладеними внаслідок омани збоку представників ДП «Укриба», а тому дані угоди є недійсними і позивач не повинен нести будь-яку відповідальність за їх невиконання чи неналежне виконання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задоволити позов. Також надав суду для ознайомлення оригінали документів, доданих до позовної заяви, та завірену копію договору зберігання з правом користування від 19.01.2009р. № 03/09.

ДП «Укрриба» (відповідач-1) у відзиві на позовну заяву заперечує проти позову та зазначає, що ДП «Укрриба» засноване на державній власності, призначено для ефективного використання державного майна (гідротехнічних споруд і пов'язаних з ними робочих машин та обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств рибного господарства), прийнятих на свій баланс відповідно до спільного наказу Міністерства аграрної політики України та ФДМ України від 06.05.2003 №126/752 і підпорядковане Державному агентству рибного господарства України.

Згідно п. 3.1. Статуту ДП «Укрриба» основною метою діяльності підприємства є надання у зберігання гідротехнічних рибницьких (рибоводних) споруд, включаючи ставкові рибоводні споруди, ставків, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання, а також іншого майна, необхідного для рибогосподарської діяльності.

Відповідно до п. 3.2. Статуту ДП «Укрриба» для досягнення основної мети діяльності підприємство має право укладати від власного імені договори та угоди з об'єднаннями, компаніями, організаціями, установами та іншими юридичними особами та фізичними особами, у межах, не заборонених законами України.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Маючи всі необхідні права наданні чинним законодавством України для здійснення правочинів, ДП «Укрриба» 25.12.2013 укладено договір зберігання державного майна № 29/13 з ФОП ОСОБА_1

01.01.2014 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо надання йому дозволу на використання державного майна, яке було передане йому на зберігання, у зв'язку із чим між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до Договору від 01.12.2014р., за змістом якої ДП «Укрриба» надає ФОП ОСОБА_1 дозвіл на право користування державним майном, а позивач зобов'язується здійснювати оплату за користування майном.

Представник ДП «Укрриба» вважає позов безпідставним, зазначає, що договір зберігання державного майна від 25.12.2013р. відповідає вимогам норм ЦК України та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником регіонального відділення ФДМ України по Волинській області (відповідача - 2) надані суду письмові пояснення та зазначено, що укладений ДП "Укрриба" договір зберігання державного майна (гідротехнічних споруд рибацьких ставків) містить основні ознаки договору оренди (передача майна в користування, строковість, оплатність, мета - здійснення господарської діяльності). ДП "Укрриба" не мало права передавати державне майно в користування іншим особам без погодження з регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області. Водночас, вважає себе неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є стороною спірного договору та додаткової угоди та повинен бути залучений до участі у справі в якості третьої особи без заявлення самостійних вимог на стороні позивача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Згідно з Положенням "Про управління майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але перебуває на їх балансі", затвердженим наказом Фонду держаного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.99 № 908/68, одним із способів управління державним майном є передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1482 від 21.09.98. За змістом пункту 2.4.1 цього Положення такий спосіб управління державним майном, як передача його в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади, передусім застосовується у випадках, за яких майно не підлягає приватизації та не може передаватися в оренду.

Спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.03 №126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд" до сфери управління Мінагрополітики України та на баланс Державного підприємства Укрриба" були передані гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та інше майно, які під час приватизації не увійшли до статутних фондів господарських товариств. Зазначені гідроспоруди є державним майном, що знаходиться у сфері управління Міністерства аграрної політики України та перебувають на балансі Державного підприємства "Укрриба".

Отже, згідно з планом приватизації, спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України від 06.05.03 № 126/752 Про передачу гідротехнічних споруд", гідротехнічні споруди, які є предметом оспорюваних договорів, були передані до сфери управління Міністерства аграрної політики України, а в подальшому передані на баланс Державного підприємства Укрриба".

19.01.2009 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та державним підприємством «Укрриба» було укладено договір зберігання з правом користування нерухомого державного майна (гідротехнічні споруди рибницьких ставів) №03/09.

Згідно даного договору за користування майном ФОП ОСОБА_1 повинен був сплачувати ДП «Укрриба» 210 гривень щомісячно (п.2.2 договору). За відповідальне зберігання майна щомісячний розмір плати складає 10грн. (п.4.1 договору). Відповідно до пп. 6.1, 6.3 договору термін дії договору з 19.01.2009р. по 19.01.2016р.; умови договору зберігають силу протягом всього терміну дії договору.

Проте, 25.12.2013р. між ФОП ОСОБА_1 та ДП «Укрриба» повторно укладено договір за №29/13 зберігання державного майна.

Згідно п.1 даного договору зберігання, ФОП ОСОБА_1 (зберігач) приймає на зберігання державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів, майно що перебуває у державній власності і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Тобто предметом даного договору є конкретно визначене нерухоме державне майно.

Згідно п.4 договору та протоколу про договірну ціну від 25.12.2013 року щомісячна ціна за зберігання складає 10 гривень.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання і діє до укладення договору оренди державного майна (п.6.1 договору).

Водночас, 01.12.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору зберігання №29/13 від 25.12.2013р. щодо користування державним майном, переданим зберігачу на зберігання з помісячною оплатою у 2200 гривень в т.ч. ПДВ, з подальшим помісячним коригуванням ціни згідно індексу інфляції. Крім того, згідно п.11. додаткової угоди її умови застосовуються і до правовідносин, які виникли між сторонами до укладення цієї угоди і які оцінені у 24200 гривень. Тобто за даною додатковою угодою було передбачено оплату за користування спорудами з моменту укладення основного договору від 25.12.2013 року.

Судом встановлено, що в порушення вимог Законів України «Про управління об'єктами державної власності» (стаття 6), «Про оренду державного та комунального майна» (статті 5, 9-13, 19), «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (статті 7, 13), Глави 77 ЦК України, Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої Постановою КМУ від 10.08.1995 №629, при укладенні договору зберігання від 25.12.2013 №29/12 між ДП «Укрриба» та ФОП ОСОБА_1 та додаткової угоди від 01.12.2014р. не проводилася оцінка майна, що передається в користування; до регіонального відділення не надходили заява про оренду, проект договору оренди, а також інші документи згідно з Переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України 15.02.2013 № 201.

Між тим, додаткова угода щодо користування державним майном - гідротехнічними спорудами рибацьких ставів містить основні ознаки договору оренди (передача майна в користування, строковість, оплатність, мета - здійснення господарської діяльності).

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно приписів частини 1 статті 936 вказаного Кодексу за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі статтею 944 Цивільного кодексу України, зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Правовий аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що, як правило, договір зберігання укладається без права користування річчю, адже правовою метою такого договору є забезпечення збереження речі та повернення її непошкодженою, оскільки така річ перебуває у володінні зберігача, але не у користуванні. Право користування річчю зберігач може отримати за попередньою згодою поклажодавця, і в такому разі виникають правовідносини найму.

Договір зберігання за загальним правилом є оплатним, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Так, відповідно до частини 5 статті 626 Цивільного кодексу України договір є відплатним, якщо інше не передбачено договором, законом чи не випливає із суті договору.

У статті 946 Цивільного кодексу України також передбачається, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно положень цивільного законодавства, зберігальне зобов'язання може бути як самостійним предметом договірного зобов'язання так і додатковим обов'язком іншого зобов'язання.

Дійсна правова природа зберігання з наданням зберігачеві права користування полягає у спрямуванні волі і волевиявленні сторін на зберігання речі, при цьому послугу надає зберігач, а оплачує поклажодавець (власник чи інший титульний володілець майна), а у договорі майнового найму послугу оплачує наймач, який користується майном.

Якщо ж сторони оформлюють договором зберігання відносини оренди, слід застосувати положення про удаваний правочин.

Також, зі змісту приписів цивільного законодавства убачається, що оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети - приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили.

Відповідно до частини і статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Згідно з частиною 2 статті 235 Цивільного кодексу України, якщо буде установлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Крім того, згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Приписами статті 287 ГК України та статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що єдиними орендодавцями державного майна - майна цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, що є державною власністю, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва.

З огляду на те, що передача спірного державного майна відбулась на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, то спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, адже правомочною особою на укладення договору оренди державного майна є Фонд державного майна України, тому ДП "Укрриба" при укладенні спірного договору перевищено свою компетенцію, як балансоутримувача майна.

Дана оспорювана угода є удаваним правочином, оскільки за своєю суттю є договором оренди майна, виходячи з того, що основною ознакою спірного договору є користування майном за плату, а плата за користування майном є неспіврозмірною з платою за послуги зберігання за даним договором..

Встановивши, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, то він є нікчемним або повинен бути визнаний недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статті 216 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватися, коли правочин, який сторони насправді вчинили, суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Фактично між сторонами договору не могло бути укладено договору оренди гідротехнічних споруд, так як останні належать не позивачу ДП «Укрриба», а державі, а ДП «Укрриба» не мало права на передачу державного майна в користування іншим особам без відповідного дозволу Фонду держмайна. Таким чином укладений договір від 25.12.2013 року та додаткова угода до нього від 01.12.2014 року фактично приховували договір оренди гідротехнічних споруд, оскільки раніше у 2009 році між сторонами вже був укладений договір зберігання з правом користування, який є чинним (не розірваний, не припинений та не визнаний недійсним).

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу у передбачений законом спосіб, зокрема шляхом визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення дії, яке порушує право та в інший спосіб, що встановлений законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 ГК України права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються, у тому числі, визнанням недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Оскільки власником майна (гідротехнічні споруди рибацький ставів) є держава в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Волинські області, то саме вони наділені правом розпорядження державним майном, в тому числі і надання його в користування чи оренду. Проте ФДМУ лише передав на баланс ДП «Укрриба» гідротехнічні споруди ставків, але дозволу на передачу даних державних об'єктів у користування чи оренду не надавав.

Враховуючи, що передача державного майна відбулась на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, то спірний договір та додаткова до нього угода укладені з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, в справі про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

З огляду на вищезазначене, суд не бере до уваги заперечення ДП «Укрриба» (відповідача-1), викладене у відзиві, оскільки дане жодним чином не спростовує заявлені підстави позову, а тому позов підлягає задоволенню.

Водночас, враховуючи те, що регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області (відповідач-2) не є стороною спірного договору та додаткової угоди, вимоги до нього є безпідставні, а в позові до відповідача-2 слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача-1, то судові витрати слід покласти на нього відповідно до ст. 49 ГПК України.

Господарський суд, керуючись вимогами ст.ст. 20, 207, 287 ГК України, ст.ст. 16, 203, 215, 216, 230, 235, 626, 759, 936, 944, 946 ЦК України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» , ст.ст. 49, 85-85 Господарського процесуального кодексу України,-

в и р і ш и в:

1. Позов до державного підприємства "Укрриба" задовольнити.

2. Визнати недійсними договір зберігання державного майна від 25.12.2013р. №29/13 та додаткову угоду від 01.12.2014р. до договору зберігання державного майна №29/13 від 25.12.2013р., укладені між державним підприємством "Укрриба та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1.

3. Стягнути з державного підприємства "Укрриба" (04050, м.Київ вул.Тургенєвська, 82-а, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (4570, АДРЕСА_2 код НОМЕР_1) 1378грн. витрат по сплаті судового збору.

4. В позові до регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області відмовити.

Повний текст рішення складено

23.05.2016

Суддя О. Г. Сур'як