ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.05.16р. Справа № 904/1404/16

За позовом Підприємства "Криворізький будинок профспілок" Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (Міжгалузевої ради профспілок), м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Криворізької міської профспілки працівників інноваційних та малих підприємств, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (Міжгалузева рада профспілок), м. Дніпропетровськ

про визнання припиненим договору № 07 про відшкодування на утримання будівлі і комунальних послуг від 01.01.2013, зобов'язання повернути майно та стягнення 39 766,52 грн.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № від 10.08.2015;

від відповідача: не з'явився;

від 3-ї особи: представник ОСОБА_1, довіреність № від 10.11.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Підприємство "Криворізький будинок профспілок" Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (Міжгалузевої ради профспілок) (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Криворізької міської профспілки працівників інноваційних та малих підприємств (далі - відповідач), у якій заявив вимоги про:

визнання договору № 07 про відшкодування на утримання будівлі і комунальних послуг від 01.01.2013 недійсним;

зобов'язання відповідача повернути позивачу за актом приймання-передачі нежитлові приміщення №23 (1,2), які розташовані на 4 поверсі, загальною площею 30,6 м.кв., за адресою: 50101, м. Кривий Ріг, проспект Металургів, 36-А;

стягнення 7 880,45 грн основного боргу, 5 051,24 грн пені, 942,63 грн інфляційних нарахувань, 188,20 грн 3% річних та 25 704,00 грн неустойки у розмірі подвійної плати у період з 01.01.2015 по 29.02.2016, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 07 про відшкодування на утримання будівлі і комунальних послуг, укладеного між сторонами 01.01.2013.

У судовому засіданні, призначеному на 07.04.2016, представник позивача усно повідомив про те, що відповідачем здійснено повне погашення боргу по орендній платі, а 20.04.2016 на підтвердження цього факту подав до суду копії платіжних доручень.

Крім того, позивачем 20.04.2016 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на сплату відповідачем заборгованості просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 5384,04 грн, 1426,29 грн інфляційних нарахувань, 202,00 грн 3% річних та 27 540 грн неустойки у розмірі подвійної плати у період з 01.01.2015 по 21.03.2016. Розглянувши заяву суд приходить до висновку, що позивачем зменшено розмір позовних вимог на суму основного боргу та на вимоги немайнового характеру, проте, що стосується нарахування штрафних санкцій, то вимоги щодо них збільшено. З урахуванням того, що заява відповідає приписам ч.4 ст. 22 ГПК України, суд прийняв її.

Того ж дня позивач подав клопотання про повернення йому судового збору, яке враховано при вирішенні спору.

Ухвалою суду від 21.04.2016 продовжено строк розгляду справи на 15 днів - до 18.05.2016 включно.

16.05.2016 представником позивача подано до суду письмові пояснення та заява про зменшення розміру позовних вимог з доказами направлення їх на адресу відповідача. Посилаючись на повне погашення відповідачем основного боргу позивач відмовляється від стягнення з відповідача пені, але до стягнення підлягають 1426,29 грн інфляційних нарахувань, 202,00 грн 3% річних та 27 540 грн неустойки у розмірі подвійної плати у період з 01.01.2015 по 21.03.2016.

Вказана заява не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача на адресу господарського суду повернулося рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення.

17.05.2016 на електронну адресу суду надійшла заява від адвоката відповідача, який просить відкласти розгляд справи з метою надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи для надання якісної правової допомоги, посилаючись на те, що договір про надання адвокатських послуг між ним та відповідачем укладено 16.05.2016, а справу призначено до розгляду на 17.05.2016.

Розглянувши вказану заяву суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки строк розгляду спору, встановлений ч.1 ст.69 ГПК України, закінчується 18.05.2016, що унеможливлює подальше відкладення розгляду справи. Також слід зазначити, що розгляд цієї справи тривав в межах двохмісячних строків та був продовжений на 15 днів, а тому у відповідача було достатньо часу для забезпечення свого представника для участі в судовому засіданні, ознайомлення з матеріалами справи, надання витребуваних судом документів, а також використання інших процесуальних прав, наділених його ГПК України.

Представник третьої особи у судовому сіданні підтримав викладену у раніше поданому (23.03.2016) відзиві, у якому третя особа підтримала заявлені позивачем вимоги та просила задовольнити позов, крім того надала витребувані судом документи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 між Підприємством "Криворізький будинок профспілок" Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (Міжгалузевої ради профспілок) (далі балансоутримувач, позивач) та Криворізькою міською профспілкою працівників іноваційних та малих підприємств (далі організація, відповідач) був укладений договір № 7 про відшкодування на утримання будівлі і комунальних послуг (далі - договір), за умовами п.1.1. якого балансоутримувач забезпечує експлуатацію, а організація приймає в користування на умовах, передбачених даним договором нежитлові приміщення № 23(1,2) на 4-ому поверсі в будівлі профспілок за адресою: 50101, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 36А, загальною площею 30,6 кв.м., у тому числі 9,1 кв.м. позанормової площі для розміщення офісного приміщення.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що в користування організації передаються комунікації в приміщенні.

Згідно з пунктом 1.4. договору даний договір набуває чинності з 01.01.2013 у строком дії до 31.12.2013. Підпунктами 2.1.1. та 2.1.2. договору сторони встановили, що балансоутримувач зобовязаний передати нежитлове приміщення організації за актом прийняття-передачі в користування на строк, установлений цим договором, утримувати передані приміщення в користування організації в належному технічному санітарному стані.

Відповідно до підпунктів 2.3.1. та 2.3.6. договору організація зобовязана, окрім іншого, прийняти приміщення за актом прийняття-передачі, своєчасно і в повному обсязі вносити плату за надані послуги.

Згідно з підпунктом 2.4.3. договору з урахуванням додаткової угоди від 18.03.2013 за користування актовим залом Криворізькі міські профспілкові організації сплачують 250 грн, із урахуванням ПДВ, за одну годину користування.

За умовами пункту 3.1. договору розмір плати за даним договором установлюється відповідно до Постанови президії ДООП і вноситься організацією на поточний рахунок балансоутримувача до 15 числа поточного місяця. На момент підписання даного договору розмір плати складає 45 грн з ПДВ за один кв.м. загальної площі і додатково 25 грн з ПДВ за один кв.м. понаднормової площі. Загальна сума даного договору за місяць складає 1 604,50 грн з урахуванням ПДВ.

Вартість плати за надані послуги нефіксована і може змінюватись за рішенням президії ДООП якщо будуть збільшені ціни на матеріал, комунальні послуги та збільшена мінімальна заробітна плата працівників (п. 3.2. договору).

Відповідно до пункту 5.3. договору якщо за один місяць до закінчення строку дії договору ні одна із сторін не подала письмову заяву про розірвання договору, він вважається продовженим на той же термін і на тих самих умовах.

На виконання умов договору 01.01.2013 між сторонами складено акт прийняття-передачі приміщення в користування відповідно до якого балансоутримувач передав, а організація прийняла в строкове платне користування в будинку профспілок приміщення №23(2,1), які розташовані на 4-му поверсі загальною площею 30,6 кв.м. під офіс за адресою: проспект Металургів, 36А. Приміщення знаходиться у технічно справному стані, недоліків немає.

В супереч умовам договору оренди відповідач не виконав свої зобов'язання у повному обсязі, орендну плату у встановлений договором строк не оплатив, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 7 880,45 грн.

Позивач з метою досудового врегулювання спору неодноразово звертався до відповідача з вимогами про стягнення заборгованості, підписання договору на 2015 рік, розірвання договору та повернення наданого в оренду нежитлового приміщення за актом приймання-передачі. Проте жодна з цих вимог відповідачем виконана не була, що і стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Звертаючись 03.03.2016 до суду з цим позовом позивач заявив вимоги про визнання припиненим договору № 07 про відшкодування на утримання будівлі і комунальних послуг від 01.01.2013, зобов'язання повернути майно та стягнення з відповідача 7 880,45 грн основного боргу, 5 051,24 грн пені, 942,63 грн інфляційних нарахувань, 188,20 грн 3% річних та 25 704,00 грн неустойки у розмірі подвійної плати у період з 01.01.2015 по 29.02.2016. Однак, заявою від 16.05.2016 позивач зменшив розмір позовних вимог в частині суми основного боргу, пені та в частині вимог немайнового характеру, штрафні ж санкції ним було збільшено за рахунок збільшення періоду їх нарахування.

Отже, предметом цього спору є стягнення 1426,29 грн інфляційних нарахувань, 202,00 грн 3% річних та 27 540 грн неустойки у розмірі подвійної плати за період з 01.01.2015 по 21.03.2016.

Відповідач позов не спростував та не оспорив.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову повністю з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться у ст. 283 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Крім того, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Положеннями ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно з п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Зважаючи на те, що в обумовлені договором строки відповідач вчасно не вніс плату за користування нежитловим приміщенням, тим самим порушивши свої зобов'язання, передбачені розділом 3 договору.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивачем заявлено неустойку за 15 місяців у розмірі подвійної орендної плати за період з 01.01.2015 по 21.03.2016 у сумі 27 540,00 грн, перевіривши розрахунок якої суд дійшов висновку про її обґрунтованість.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за кожний місяць окремо за загальний період з 16.12.2014 по 21.03.2016 у загальній сумі 202,00 грн та 1426,29 грн інфляційних нарахувань за аналогічний період, перевіривши розрахунки яких суд дійшов висновку про наступне. Останнім днем періоду нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань позивачем визначено 21.03.2016, тобто день фактичного погашення боргу відповідачем, а відтак є неправомірним. З огляду на що суд зауважив, що належним загальним періодом за який має бути нараховано 3% річних та інфляційні втрати є період з 16.12.2014 по 20.03.2016 включно. Проте слід зазначити, що незважаючи на невірність визначення позивачем загального періоду нарахування, суми 3% річних та інфляційних втрат, які заявлені останнім у своїх розрахунках не виходять за межі їх можливого нарахування, а тому визнані судом допустимими та підлягають до стягнення з відповідача.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо оплати на утримання орендованого приміщення та комунальних послуг, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до вимог статті 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору у сумі 1378,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Отже, згідно ст. 49 ГПК України, суд витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.7 ст.84 ГПК України в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету. Водночас в абзаці 3 підпункту 5.2 пункту 5 пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вказано, що про таке повернення зазначається в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

При поданні позову до суду, враховуючи вимоги як майнового так і не майнового характеру, позивачем сплачено судовий збір у сумі 4 134,00 грн, проте в ході розгляду справи судом прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог, а отже з огляду на чинне законодавство судовий збір в розмірі 2 756,00 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи клопотання позивача, подане до суду 20.04.2016, судовий збір у розмірі 2 756,00 грн, перерахований за платіжними дорученнями № 207 від 24.11.2015 на суму 2 436,00 грн, 171 від 12.10.2015 у сумі 1 218,00 грн та квитанцією № 920230004 від 02.03.2016 на суму 480,00 грн, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Криворізької міської профспілки працівників інноваційних та малих підприємств (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т Металургів, буд. 36-А, ідентифікаційний код 13440947) на користь Підприємства "Криворізький будинок профспілок" Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (Міжгалузевої ради профспілок) (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т Металургів, буд. 36-А, ідентифікаційний номер 21910321) - 1426,29 грн інфляційних нарахувань, 202,00 грн 3% річних, 27540,00 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати та витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Підприємства "Криворізький будинок профспілок" Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (Міжгалузевої ради профспілок) (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т Металургів, буд. 36-А, ідентифікаційний номер 21910321) - судовий збір у сумі 2 756,00 грн, сплачений за платіжними дорученнями № 207 від 24.11.2015 на суму 2 436,00 грн, 171 від 12.10.2015 у сумі 1 218,00 грн та квитанцією № 920230004 від 02.03.2016 на суму 480,00 грн.

Підставою для виплати зазначеної суми коштів є примірник цього рішення, скріплений підписом судді та гербовою печаткою господарського суду Дніпропетровської області.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 23.05.2016.

Суддя В.Д. Воронько