КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Справа№ 925/871/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Шипка В.В.

участі представників:

Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області - Топор А.І., довір. №10-02/9 від 04.01.2016

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень

Управління державної виконавчої служби Головного

територіального управління у Черкаській області

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.03.2016

у справі №925/871/15 (суддя Хабазня Ю.А.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс"

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

ім. Шевченка

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.05.2015 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс" порушено провадження у справі №925/871/15 про банкрутство сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) ім. Шевченка, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №884 видане 18.04.2013), інше.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.09.2015 задоволено заяву розпорядника майна боржника та скасовано накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 30.04.2015 у виконавчому провадженні №47327732 арешт на грошові кошти на рахунках боржника: №7238 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528; №3698 у Казначействі України, МФО 899998.

Встановлено, що надання платіжних доручень банку на перерахування коштів з рахунків, вказаних у п. 1.1 резолютивної частини цієї ухвали, здійснюється боржником лише після отримання від розпорядника майна письмової згоди на перерахування коштів. Така письмова згода повинна містити ознаки, які ідентифікують здійснювану операцію з перерахування коштів (суму, отримувача, призначення платежу, строки або дату тощо). Зобов'язано боржника два рази на місяць (першого та п'ятнадцятого числа наступного за звітним періодом) надавати розпоряднику майна в оригіналі виписки банків по цим рахункам за попередніх 15 днів. Встановлено напрями використання коштів, виключно:

на виплату заробітної плати працівникам (погашення заборгованої, в тому числі за виконавчими документами, виплату поточної); на грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо); на вихідну допомогу, належну працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин; а також нарахованих на усі вищеназвані суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування;

на відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; на погашення поточної кредиторської заборгованості боржника, яка виникла після порушення провадження у справі про банкрутство, а саме: на оплату спожитих енергоносів, телекомунікаційних послуг, комунальних послуги, поточних господарських витрат; на сплату податків, зборів і обов'язкових платежів. Відмовлено у задоволенні заяви відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції від 13.08.2015 №8318/2 (вх.суду №19677/15 від 18.08.2015) про надання дозволу на реалізацію майна боржника, інше.

В ході здійснення провадження у справі про банкрутство розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Ярмолінським Ю.В. було подано скаргу від 29.12.2015 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (далі - відділ ДВС) з вимогами: визнати дії відділу ДВС протиправними; визнати розпорядження головного державного виконавця Вакуленко С.М. №2602.1-28 від 25.11.2015 незаконним та скасувати його; зобов'язати відділ ДВС повернути незаконно перераховані з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" грошові кошти в сумі 16755,75 грн.

25.02.2016 розпорядником майна боржника було подано доповнення до скарги в якому додатково заявлено вимоги: визнати розпорядження головного державного виконавця відділу ДВС Вакуленко С.М. від 09.09.2015 №12.1-28 та від 25.01.2016 без номеру незаконними та скасувати їх, стягнути з відділу примусового виконання рішень незаконно перераховані з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" грошові кошти в сумі 50711,69 грн. 09.03.2016 розпорядником майна боржника було подано доповнення до скарги в якому додатково заявлено вимоги: визнати постанову головного державного виконавця відділу ДВС Вакуленко С.М. від 01.03.2016 незаконною та скасувати її; зобов'язати відділ ДВС утримуватись в майбутньому від накладення арешту на майно (в тому числі кошти) боржника.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у справі №925/871/15 скаргу від 29.12.2015 №02-01/14-168 (із доповненнями від 25.02.2016 за №02-01/14-13 та від 09.03.2016 за №02-01/14-20) розпорядника майна боржника - сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. задоволено частково:

1) визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області у зведеному виконавчому провадженні №485975321 по примусовому зверненню стягненню коштів на суму 50711,69 грн з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк";

2) визнано недійсною винесену у зведеному виконавчому провадженні №485975321 постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 01.03.2016 про арешт коштів боржника;

3) стягнуто з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка кошти в сумі 50711,69 грн. (п'ятдесят тисяч сімсот одинадцять гривень шістдесят дев'ять копійок).

Не погоджуючись, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у справі №925/871/15 частково і прийняти нове рішення (постанову), яким відмовити у задоволенні скарги в частинах:

1) визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області у зведеному виконавчому провадженні №485975321 по примусовому зверненню стягненню коштів на суму 50711,69 грн з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк";

2) визнання недійсною винесеної у зведеному виконавчому провадженні №485975321 постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 01.03.2016 про арешт коштів боржника;

3) стягнення з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на користь сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка коштів в сумі 50711,69 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.04.2016 апеляційну скаргу разом із справою передано на розгляд колегії суддів у складі Гарник Л.Л. (головуючий), Пантелієнко В.О., Доманська М.Л. Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 в зв`язку з перебуванням судді Гарник Л.Л. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №925/871/15. Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 04.05.2016 для розгляду апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у справі №925/871/15 сформовано колегію у складі головуючого судді: Верховця А.А., суддів: Шипка В.В., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 скаргу було прийнято до провадження у визначеному складі суду, призначено до розгляду на 17.05.2016. Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскарженої ухвали, в змісті апеляційної скарги зазначено про порушення норм матеріального і процесуального права, що призвели до прийняття неправильного рішення, що судом неповно з'ясовані всі обставини в їх сукупності, наведені доводи і міркування в підтвердження викладених обставин. Наголошено на тому, що в межах розгляду скарги на дії державного виконавця судом задоволено вимогу про стягнення коштів, тоді як такі вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження, що і розпорядником майна боржника подано скаргу на дії державного виконавця з пропуском десятиденного строку у зв'язку з чим та повинна була бути залишена судом без розгляду.

Наведені доводи на користь того, що скарга по якій винесена оскаржена ухвала подана у зв'язку з виконанням зведеного виконавчого провадження до складу якого у т.ч. входили виконавчі документи, як вимоги, що винесені органами державної податкової інспекції, стягнуті кошти перераховані на користь відповідного органу як вимоги зі сплати єдиного внеску, а не наказів господарських судів. За таких обставин судом розглянуто скаргу з порушенням правил предметної підступності, оскільки така підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Вказано на те, що відповідна вимога винесена 09.06.2015, коли станом на 31.05.2015 обліковувалась заборгованість зі сплату цього внеску, а відповідно борг згідно зазначеної вимоги є поточним і на нього не поширюється запроваджений судом мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Ярмолінським Ю.В. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечувалась обґрунтованість доводів скаржника, зазначено про те, що згідно з ч. 4 ст. 10 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» саме господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника. Зазначено про те, що задоволення вимоги про стягнення коштів пов'язане з визнанням дій відділу ДВС незаконними і не потребує окремого розгляду в порядку позовного провадження. Наведені інші доводи і міркування в підтвердження викладених обставин.

Досліджуючи матеріали справи, оцінюючи наявні докази, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 4, 4-1 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України господарський суд вирішує спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

За змістом ст. 99, 101 ГПК України в апеляційній інстанції з урахуванням особливостей справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції, переглядаючи рішення, апеляційний господарський суд користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення у повному обсязі. Частиною 1 ст. 91 ГПК України встановлено, що сторони у справі, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 8 Закону про банкрутство (в редакції з 19.01.2013) встановлено, що ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених ГПК України та цим Законом.

Пунктом 1-1 розд. Х Закону про банкрутство "Прикінцеві та перехідні положення" (в редакції з 19.01.2013) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно з ст. 19 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у т.ч. одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор). Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається з наявних матеріалів, усних, письмових пояснень щодо обставин справи, які і не заперечувались учасниками провадження, 16.12.2015 розпорядником майна отримано від боржника оригінали платіжних документів, згідно з якими 07.12.2015 відповідно до розпорядження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Вакуленка С.М. від 25.11.2015 №2602.1-28 з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" було списано кошти в сумі 1254,83 грн (призначення платежу - платіжна вимога №758 від 01.12.2015). Стягнення коштів здійснено в межах зведеного виконавчого провадження №48597532 з виконання наказу господарського суду Черкаської області від 13.03.2015 у справі №925/204/15 про стягнення з боржника на користь ТОВ "Авуар-Сервіс" заборгованості в розмірі 9843942,23 грн, рішень КТС б/н від 14.05.2015 та від 04.06.2015 про стягнення з боржника заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в сумі 16933,75 грн.;

28.09.2015 із того ж рахунку боржника було повторно списано кошти в розмірі 15500,92 грн (призначення платежу - платіжна вимога №284 від 16.09.2015). Стягнення коштів здійснено в межах зведеного виконавчого провадження №48597532 відповідно до розпорядження головного державного виконавця відділу ДВС №47641794/3. Кошти в розмірі 13039,46 грн перераховано ДПІ у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області відповідно до платіжного доручення №308 від 27.11.2015, документи щодо розпорядження залишком в сумі 2461,46 грн відсутні. Листом від 11.06.2015 №02-01/14-34 розпорядником майна боржника було повідомлено відділ ДВС про порушення провадження у справі про банкрутство СТОВ ім.Шевченка;

Разом з тим, відділом ДВС 05.02.2016 відповідно до розпорядження від 25.01.2016 б/н за платіжною вимогою №67 від 26.01.2016 було списано з того ж рахунку боржника суму в розмірі 33955,94 грн, які за розпорядженням головного державного виконавця відділу ДВС від 08.02.2016 №347941794/3 перераховано державній податковій інспекції у Черкаському районі. З метою встановлення адміністративного контролю за діями відділу примусового виконання рішень розпорядник майна звернувся з листами від 31.12.2015 №02-01/14-170, від 17.02.2016 №02-01/14-07 і №02-01/14-08, клопотанням про здійснення контролю за законністю вчинення дій у виконавчому провадженні №48597532 до Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, однак відповіді не отримав.

Вказана вище ухвала Господарського суду Черкаської області від 10.09.2015, якою, серед іншого, скасовано накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 30.04.2015 у виконавчому провадженні №47327732 арешт на грошові кошти на рахунках боржника: №7238 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528; №3698 у Казначействі України, МФО 899998, встановлено напрями використання коштів та порядок звітування, яка не оскаржувалась і набрала законної сила, була направлена у т.ч. рекомендованим листом з повідомленням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції.

При цьому, в межах зведеного виконавчого провадження №48597532, з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк", відповідно до розпоряджень головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М.:

від 25.11.2015 №2642.1-28, згідно з платіжною вимогою №758 від 01.12.2015, 07.12.2015 було списано кошти в сумі 1254,83 грн. Кошти в розмірі 1254,83 грн за розпорядженням відділу ДВС від 22.12.2015 №47941794/3 перераховано ДПІ у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області відповідно до платіжного доручення №437 від 23.12.2015 (а.с.107-109);

від 09.09.2015 №12.1-28, згідно з платіжною вимогою №284 від 16.09.2015, 28.09.2015 було списано кошти в сумі 15500,92 грн. Кошти в розмірі 13039,46 грн за розпорядженням відділу ДВС від 25.11.2015 №47941794/3 перераховано ДПІ у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області відповідно до платіжного доручення №308 від 27.11.2015 (а.с.105-107);

від 25.01.2016 без номера, згідно з платіжною вимогою №67 від 26.01.2016, 05.02.2016 було списано кошти в сумі 33955,94 грн. Кошти в сумі 33955,94 грн за розпорядженням відділу ДВС від 08.02.2016 №47941794/3 перераховано державній податковій інспекції у Черкаському районі відповідно до платіжного доручення №31 від 10.02.2016 (а.с.111-113).

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдар А.В. від 29.02.2016 постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 30.04.2015 про арешт коштів боржника скасовано, зобов'язано останнього привести зведене виконавче провадження №48597532 у відповідність до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та норм Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 01.03.2016 у зведеному виконавчому провадженні №485975321 винесено постанову про арешт коштів боржника на його розрахункових рахунках №0379 в АТ "Сбербанк Росії", №9718 в АТ "Укрексімбанк", №№2401, 4001, 32402, 2401 в ПАТ "Юнекс Банк", №№4, , 1, 1 в філії Черкаського відділення АТ "Ощадбанк" м.Черкаси, №794 в АТ "БМ Банк", №4001 в ПАТ "Юнекс Банк".

З тим, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах. Частиною 2 ст. 19 Закону про банкрутство визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Згідно з абз. 4 ч. 15 ст. 16, абз. 3 і 4 ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство з моменту порушення провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку; контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор); звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Пунктом 1.2 резолютивної частини ухвали суду першої інстанції від 10.09.2015 було установлено порядок надання платіжних доручень банку на перерахування коштів з рахунків, вказаних у п. 1.1 її резолютивної частини, лише для боржника, а не для відділу ДВС, разом з тим, п. 1.3 резолютивної частини ухвали від 10.09.2015 установлено конкретні види виплат (цілі), на які можуть використовуватись кошти із цих рахунків, і встановлені вони не лише для боржника, а для невизначеного кола осіб. Тобто п. 1.3 резолютивної частини цієї ухвали є встановленим судом заходом забезпечення вимог кредиторів, який поширюється на будь-яких осіб, які використовують кошти з цих рахунків, в тому числі і на відділ ДВС.

Як вбачається з установлених обставин справи відділом ДВС після першого порушення (звернення стягнення на кошти) відразу допущено й друге порушення - кошти з цих рахунків спрямовано на виплати (цілі), не передбачені п. 1.3 резолютивної частини ухвали суду першої інстанції від 10.09.2015, а на погашення вимог ДПІ у Черкаському районі зі сплати єдиного внеску.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції повною мірою погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відділом ДВС, у порушення абз. 4 ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство винесено постанову від 01.03.2016 у зведеному виконавчому провадженні №485975321 про арешт коштів боржника на його розрахункових рахунках і з огляду на викладене вказана постанова підлягає визнанню її недійсною; що відділом ДВС, у порушення заходів забезпечення вимог кредиторів, вжитих ухвалою суду від 10.09.2015 та у порушення заборони, установленої абз. 4 ч. 5 ст. 19 Закону, без винесення відповідної ухвали суду у межах справи про банкрутство, звернено стягнення на майно боржника, а саме на грошові кошти боржника на рахунку №7238 в АТ "ОТП Банк" на суму 50711,69 грн і з огляду на викладене, дії відділу ДВС по примусовому зверненню стягненню коштів на суму 50711,69 грн з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" підлягають визнанню незаконними, кошти підлягають поверненню боржнику.

Частиною 4 ст. 10 Закону про банкрутство визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у т.ч. спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Спір про правомірність дій відділу ДВС виник у зв'язку із стягненням коштів з рахунку боржника, правовий режим використання якого визначено ухвалою суду від 10.09.2015 у межах справи про банкрутство, тому такий спір підлягає розгляду у межах справи про банкрутство. Даний спір розглядається судом в межах питання про порушення відділом ДВС вжитих судом заходів забезпечення вимог кредиторів, розгляд якого ст. 18 Закону про банкрутство віднесено до компетенції господарського суду, який розглядає справу про банкрутство. ("При порушенні господарським судом провадження у справі про банкрутство на спори, що виникають у процесі проведення процедури банкрутства, не поширюється юрисдикція адміністративних судів." - правові позиції Верховного Суду України у постанові від 06.10.2015 у справі №823/4040/13-а)

Доводи відділу ДВС про те, що на поточні вимоги діє загальний правовий режим стягнення коштів з рахунків боржника судом першої інстанції обґрунтовано відхилено, оскільки згідно із ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника. При цьому, згідно із ч. 4 ст. 19 Закону стягнення грошових коштів (як особливого виду майна) за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку і контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий.

Вимога Закону України "Про виконавче провадження" не зупиняти виконавчі провадження в частині стягнень, які не підпадають під дію запровадженого господарським судом мораторію, не скасовує іншу вимогу спеціального Закону про банкрутство про необхідність винесення ухвали суду у межах справи про банкрутство для звернення стягнення на майно боржника за такими не зупиненими виконавчими провадженнями. Слід зазначити, що і як було визнано представником відділу ДВС в судовому засіданні 17.05.2016, вимога про сплату коштів, винесена органом податкової інспекції вже після порушення провадження у справі, стосується у т.ч. періоду нарахування, який охоплює і період здійснення провадження у справі і тобто в даному випадку відповідні вимоги не є поточними.

Оскарженою ухвалою суду першої інстанції стягнуто з відділу ДВС на користь боржника кошти в сумі 50711 (п'ятдесят тисяч сімсот одинадцять) грн 69 коп., які були безпідставно списані з рахунків боржника, які відповідно підлягають поверненню, разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції не вбачає обґрунтованими висновки щодо стягнення зазначених коштів саме з відділу ДВС, оскільки зазначені кошти у межах здійснення виконавчого провадження перераховано ДПІ у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області, якою в даній справі вже заявлено кредиторські вимоги в сумі, прийняті до розгляду ухвалою Господарського суду Черкаської області від 18.06.2015 і відділ ДВС не є вигодонабувачем за цими правочинами.

При цьому спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України, як зазначено вище, ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство віднесено до виключень з предметної підсудності спорів з вимогами до боржника суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Задоволення таких вимог, зокрема, про стягнення коштів в межах провадження у справі про банкрутство за наслідком розгляду скарги, поданої на дії державного виконавця поза межами виконавчого провадження, здійснюваного на підставі наказу суду, чинною редакцією Закону про банкрутство не передбачено.

З урахуванням викладеного вище, розглянувши доводи апеляційної скарги, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевірки законності та обґрунтованості рішення у повному обсязі, колегія суддів вбачає окремі з доводів апеляційної скарги обґрунтованими і такими, які є підставою часткового скасування оскарженої ухвали як такої, що в повній мірі вимогами законності та обґрунтованості не відповідає, зокрема, в частині стягнення коштів з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області.

Керуючись ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у справі №925/871/15 скасувати в частині стягнення з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на користь сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка коштів в сумі 50711 (п'ятдесят тисяч сімсот одинадцять) грн 69 коп.

В решті залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили

Повний текст постанови складено 17.05.2016

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

В.В. Шипко