ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 травня 2016 року Справа № 920/1802/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого -Білошкап О.В.,
суддів -Панової І.Ю.,
Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Сумський фарфоровий завод" Іваненко Н.О. на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі №920/1802/13 за заявою голови ліквідаційної комісії Публічного акціонерного товариства "Сумський фарфоровий завод" про визнання банкрутом Публічного акціонерного товариства "Сумський фарфоровий завод", -

в с т а н о в и в:

Ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Сумський фарфоровий завод" Іваненко Н.О. звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі №920/1802/13.

Однак у прийнятті касаційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 21.01.2016 припинено провадження у справі №920/1802/13 в частині розгляду скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на дії ліквідатора. Заяву ліквідатора №121 від 19.11.2015 залишено без задоволення. Клопотання ліквідатора №140 від 30.12.2015 задоволено. Зобов'язано ліквідатора в строк до 10.03.2016 подати до суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс у справі №920/1802/13 в порядку встановленому законом. Відкладено розгляд клопотання ліквідатора №122 від 16.12.2015 про витребування доказів у справі № 920/1802/13 про банкрутство ПАТ "Сумський фарфоровий завод" в засіданні суду на 28.01.2016.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Сумської області 21.01.2016 у справі №920/1802/13 в частині відмови у задоволенні заяви ліквідатора №121 від 16.12.2015 залишено без змін.

Як вбачається з тексту постанови суду апеляційної інстанції від 29.02.2016, колегія суддів апеляційної інстанції переглядала ухвалу господарського суду лише в частині її оскарження, тобто в частині відмови у задоволенні клопотання ліквідатора про встановлення оплати послуг ліквідатора та встановлення джерел їх сплати.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Сумської області від 12.11.2013 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Сумський фарфоровий завод" на підставі ст. ст. 16,95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду Сумської області від 26.11.2013 визнано боржника ПАТ "Сумський фарфоровий завод" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута Іваненко Н.О., яка виконувала обов'язки голови ліквідаційної комісії підприємства-боржника; зобов'язано ліквідатора відповідно до статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом2 оприлюднити відомості про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" (у редакції, яка набула чинності 19 січня 2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно зі ст. 8 Закону Україну "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 № 4212- VІ, що набрала законної сили з 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство), якою визначено особливості оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 41 ГПК України, якою встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

У відповідності до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який набрав законної сили 19.01.2013 у касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Наведений перелік судових рішень, що підлягають оскарженню в касаційному порядку, є вичерпним.

З моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому ч. 3 ст. 8 Закону про банкрутство слід розуміти таким чином, що нею встановлено деякі особливості та обмеження у реалізації права на касаційне оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, які полягають зокрема, у завершенні розгляду питання про відмову у задоволенні клопотання ліквідатора про встановлення оплати послуг ліквідатора та встановлення джерел їх сплати із завершенням відповідного апеляційного провадження.

Тому подання касаційних скарг на інші судові рішення, прийняті у справі про банкрутство, тягне за собою наслідки у вигляді відмови в прийнятті відповідної касаційної скарги.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 04.11.2015 у справі №916/2019/13, від 18.11.2015 у справі №910/15007/14, від 23.12.2015 від №903/33/15, від 02.12.2015 у справі №911/4212/14 та від 27.01.2016 у справі №922/4908/13.

Згідно ст. 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами перегляду ухвали місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання ліквідатора про встановлення оплати послуг ліквідатора та встановлення джерел їх сплати не підлягає оскарженню до суду касаційної інстанції.

Якщо касаційну скаргу подано на ухвалу суду першої чи апеляційної інстанції, яка не підлягає оскарженню (в тому числі якщо суд нижчої інстанції помилково не повернув скаржникові таку касаційну скаргу), - то відповідні обставини виключають перегляд судових рішень у касаційному порядку.

З огляду на зазначене колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що у прийнятті касаційної скарги ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Сумський фарфоровий завод" Іваненко Н.О. на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі №920/1802/13 необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 86, 107, 11113 ГПК України, ч.3 ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в прийнятті касаційної скарги ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Сумський фарфоровий завод" Іваненко Н.О. на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі №920/1802/13.

Головуючий: Білошкап О.В.
Судді:Панова І.Ю.
Погребняк В.Я.