ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2016 Справа №905/1068/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля"

про стягнення суми боргу у розмірі 12584,35грн., інфляційні втрати у сумі 5340,12грн., пені у сумі 6563,67грн., 3% річних у розмірі 476,17грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довір. б/н від 27.02.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_2, за довір. № ББУ/148/Б/15 від 10.12.2015 р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" про стягнення суми боргу у розмірі 12584,35грн., інфляційні втрати у сумі 5340,12грн., пені у сумі 6563,67грн., 3% річних у розмірі 476,17грн.

Правовою підставою позову позивач під час розгляду справи вважає норми статей 509, 526, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 193, 265 Господарського кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором від 03.01.2014р. №ДУ-2014/993-КП. Зазначив, що відповідачем не в повному обсязі сплачена вартість поставленого товару відповідно до договору. Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними. Сума боргу з урахуванням часткової сплати становить 12584,35грн.

Відповідно до п.6.6 договору та ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано пеню у сумі 6563,67грн., інфляційні втрати у сумі 5340,12грн., 3% річних у розмірі 476,17грн.

Загальна сума заборгованості становить 24964,31грн.

05.04.2016 представник відповідача на електрону адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. Відзив та додані до нього документи судом розглянуті та долучені до матеріалів справи.

06.04.2016 представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання, в якому просив суд застосувати до стягнення пені норми ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені. Клопотання судом розглянуте та долучене до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд зменшити розмір пені.

Представникам сторін у судовому засіданні розяснені права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 78 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін клопотання щодо фіксації судового процесу не заявили, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Спецзапчасть» (постачальник) підписано договір №ДУ-2014/99-КП (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція) в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному Договорі і Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору (п. 1.1 Договору), а покупець зобовязався прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію відповідно до умов договору (п.1.2.Договору).

Сторонами підписані Специфікації, в яких сторони обумовили умови поставки, оплати та кількість продукції, які підписані сторонами без заперечень та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п.4.1 договору поставка продукції відбувається партіями в асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками та в строки, узгодженими сторонами в специфікаціях до договору.

Умови поставки продукції DDP, відповідно «Інкотермс-2000», місце пункту призначення вказується сторонами у відповідних специфікаціях (п.4.2. договору).

На підтвердження поставки постачальник зобовязаний передати покупцю наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; відповідні товаросупровідні накладні; сертифікат якості, сертифікат відповідності, технічну документацію (п. 4.3 договору).

Згідно з п. 4.4 Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником, про приймання продукції.

Відповідно до п. 4.11 Договору право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця після виконання покупцем всіх необхідних процедур по прийманню продукції за кількістю, якістю і комплектністю і після підписання видаткової накладної.

Згідно до п. 5.1 Договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій до договору, проте не повинна перевищувати 999000,00грн, з урахуванням ПДВ.

Відповідно до специфікацій, розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 календарний день з моменту поставки партії продукції. Відповідно до п.5.3. Договору за умови якщо строк оплати випадає на неплатіжний день, оплата здійснюється наступного банківського дня.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що договір набирає чинність з моменту його підписання обома сторонами. Сторони узгодили, що в разі неналежного виконання обома сторонами свої зобовязань, строк дії договору визначається до 31.12.2014р. включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе за договором зобовязань.

Договір підписано обома сторонами, доказів відмови від договору до матеріалів справи не надано, у звязку з чим, за висновками суду вказаний договір є чинним.

Позивачем виставлені рахунки-фактури на оплату продукції №СФ-0003992 від 19.12.2014 на суму 432,00грн., №СФ-0003993 від 19.12.2014 на суму 7456,80грн., №СФ-0003994 від 19.12.2014 на суму 1656,00грн., №СФ-0003476 від 09.01.2015 на суму 210,96грн., №СФ-0003999 від 09.01.2015 на суму 144,00грн., №СФ-0003477 від 09.01.2015 на суму 193,68грн., №СФ-0003478 від 09.01.2015 на суму 1621,50грн., №СФ-0004000 від 09.01.2015 на суму 600,58грн., №СФ-0000438 від 03.03.2015 на суму 1077,34грн., №СФ-0000177 від 03.03.2015 на суму 420,00грн., №СФ-0000436 від 03.03.2015 на суму 13248,00грн., №СФ-0000178 від 03.03.2015 на суму 1231,20грн., №СФ-0004020 від 03.03.2015 на суму 734,40грн.,

№СФ-0000179 від 03.03.2015 на суму 198,00грн., які містяться в матеріалах справи.

На виконання умов договору позивачем поставлений товар, що підтверджується видатковим накладними №РН-191216 від 19.12.2014 на суму 432,00грн., №РН-191217 від 19.12.2014 на суму 4756,80грн., №РН-191219 від 19.12.2014 на суму 1656,00грн., №РН-09018 від 09.01.2015 на суму 210,96грн., №РН-09019 від 09.01.2015 на суму 144,00грн., №РН-09010 від 09.01.2015 на суму 193,68грн., №РН-090115 від 09.01.2015 на суму 1621,50грн., №РН-090116 від 09.01.2015 на суму 600,58грн., №РН-03038 від 03.03.2015 на суму 1077,34грн., №РН-030310 від 03.03.2015 на суму 420,00грн., №РН-030312 від 03.03.2015 на суму 13248,00грн., №РН-030315 від 03.03.2015 на суму 1231,20грн., №РН-030316 від 03.03.2015 на суму 734,40грн., №РН-030317 від 03.03.2015 на суму 198,00грн., які містяться в матеріалах справи.

Вищезазначені видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох сторін.

Окрім цього, факт поставки позивачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, якими підтверджується факт здійснення господарських операцій між сторонами. Зазначені податкові накладні підписані сторонами без зауважень.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку, видаткові накладні є первинними обліковими документами в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем видаткових накладних підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується підписами особи, відповідальної за отримання товарно-матеріальних цінностей, а саме, ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреностей №1368 від 10.12.2014, №9 від 09.01.2015; ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності №169 від 03.03.2015.

Позивачем до матеріалів справи були надані докази, що підтверджують часткову оплату відповідачем за отриманий товар згідно договору, та сума боргу з урахуванням часткової оплати складає 12584,35грн.

Розрахунки за поставлену постачальником продукцію відповідно до договору проводяться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 60 календарних днів з дати поставки відповідної партії продукції. (п.п.5.3 Договору).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем товару та не сплати відповідно до видаткових накладних у встановлені договором терміни. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 12584,35грн. підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 5340,12грн., пені у сумі 6563,67грн., 3% річних у розмірі 476,17грн., необхідно зазначити наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Також, відповідно до приписів Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту п.6.6 Договору у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки оплати від вартості не сплаченої продукції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач розрахував прострочення зобовязань відповідно до договору на 60 календарний день з моменту поставки партії продукції.

З огляду на вищевикладене, позивачем допущені помилки при розрахунку суми пені. За розрахунком суду розмір пені підлягають задоволенню у сумі 6496,96грн., нарахованих на:

- борг у розмірі 6844,80грн. за період з 18.02.2015 по 08.05.2015 у сумі 845,00грн.,

- борг у розмірі 6431,84грн. за період з 18.02.2015 по 18.08.2015 у сумі 1872,46грн.,

- борг у розмірі 2770,72грн. за період з 11.03.2015 по 11.09.2015 у сумі 835,77грн.,

- борг у розмірі 16908,94грн. за період з 05.05.2015 по 15.07.2015 у сумі 2001,28грн.,

- борг у розмірі 3381,79грн. за період з 05.05.2015 по 27.08.2015 у сумі 942,45грн.

Представником відповідача надано клопотання, в якому просив зменшити розмір пені.

Визнаючи правомірність нарахування штрафних санкцій, які заявлені до стягнення, суд зазначає наступне.

В силу пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з останнього, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26 грудня 2011року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобовязання, якщо розмір неустойки значно перебільшує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

З огляду на вищевикладене, якщо порушення зобовязання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого субєкта, та враховуючи фінансове становище боржника суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, з огляду на те, що рішення суду ґрунтується на принципах законності та справедливості, користуючись правами, наданими суду статтею 83 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, враховуючи ступінь виконання відповідачем зобовязань за договором, незначності прострочення виконання, відсутність доказів понесення збитків позивачем, суд вважає можливим зменшити суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме розмір пені з 6563,67 грн. до 3281,84грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 746,17грн. суд визнає його невірним, оскільки позивач визначив не вірно період прострочення зобовязань відповідно до договору на 60 календарний день з моменту поставки партії продукції.

З огляду на що, 3% річних підлягають задоволенню частково у сумі 472,86грн., нарахованих на:

- борг у розмірі 6844,80грн. за період з 18.02.2015 по 08.05.2015 у сумі 45,01грн.,

- борг у розмірі 6431,84грн. за період з 18.02.2015 по 25.01.2016 у сумі 180,76грн.,

- борг у розмірі 2770,72грн. за період з 11.03.2015 по 25.01.2016 у сумі 73,09грн.,

- борг у розмірі 16908,94грн. за період з 05.05.2015 по 15.07.2015 у сумі 100,06грн.,

- борг у розмірі 3381,79грн. за період з 05.05.2015 по 25.01.2016 у сумі 73,94грн.

Відповідно до абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які мала місце дефляція.

За здійсненим господарським судом перерахунком інфляційних витрат суд визнає його не вірним. Оскільки індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

З огляду на що, інфляційні підлягають задоволенню частково у сумі 4534,04грн., нарахованих на:

- борг у розмірі 6844,80грн. за період з 01.03.2015 по 08.05.2015 у сумі 1801,00грн.,

- борг у розмірі 6431,84грн. за період з 01.03.2015 по 15.01.2016 у сумі 2058,67грн.,

- борг у розмірі 2770,72грн. за період з 01.04.2015 по 15.01.2016 у сумі 530,32грн.,

- борг у розмірі 16908,94грн. за період з 05.05.2015 по 15.07.2015 у сумі 67,64грн.,

- борг у розмірі 3381,79грн. за період з 05.05.2015 по 15.01.2016 у сумі 76,41грн.

Суд не приймає заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що постачальник не поставив продукцію в строк, обумовлений специфікацією з огляду на наступне.

Як вбачається з п.1.1 договору №ДУ-2014/99-КП від 03.01.2014 постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція) в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному Договорі і Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору.

Проте, факт поставки товару підтверджується видатковими накладними, на яких міститься підписи щодо отримання товару уповноваженими представниками відповідача.

З огляду на факт отримання відповідачем товару відповідно до видаткових накладних, суд не вбачає законних підстав для звільнення відповідача відносно зобовязання оплати за поставлений товар за договором №ДУ-2014/99-КП від 03.01.2014.

У відповідності до статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" про стягнення суми боргу у розмірі 12584,35грн., інфляційні втрати у сумі 5340,12грн., пені у сумі 6563,67грн., 3% річних у розмірі 476,17грн., - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (85043, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, буд. 1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть" (71600, Запорізька обл., м. Василівка, вул. Ліхачова, буд. 2, ) суму боргу у розмірі 12584,35грн., інфляційні втрати у сумі 4534,04грн., пені у сумі 3281,84грн., 3% річних у розмірі 472,86грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (85043, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, буд. 1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Спецзапчасть" (71600, Запорізька обл., м. Василівка, вул. Ліхачова, буд. 2, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1329,64грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 26 квітня 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29 квітня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява