КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Справа№ 910/23423/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 16.05.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 (повне рішення складено 18.11.2015)

у справі №910/23423/15 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої І.В. в інтересах ПАТ «Український Бізнес Банк»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»

про стягнення 214 161,98 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Український лізинг» на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» 195 243,99 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 7 158,80 грн. заборгованості за відсотками, 11 073,11 грн. пені, 686,08 грн. штрафу та 1 827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Український лізинг» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 670,60 грн., в частині стягнення процентів (п. 4.6. договору) в розмірі 2 787,10 грн., пені за простроченими процентами у розмірі 56,26 грн. та 686,08 грн. штрафу.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 21.12.2015 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/23423/15 за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 №09-52/168/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/23423/15.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ТОВ «Український лізинг» на рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Шевченко Е.О.

Ухвалою від 25.02.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Шевченко Е.О., прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/23423/15 за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, проведеного на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 №09-52/482/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Зубець Л.П. на лікарняному, апеляційну скаргу ТОВ «Український лізинг» на рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 28.03.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. апеляційну скаргу ТОВ «Український лізинг» прийнято до провадження та призначено справі №910/23423/15 до розгляду в судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу ПАТ «Український лізинг» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 - без змін.

Представники відповідача у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка їх представників без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі представників відповідача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги, перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2013 між публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (позичальник) укладено кредитний договір №202/Ю.

Згідно з п. 1.1. договору (в редакції додаткової угоди №3) банк, за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 520 138,00 грн. на придбання спецтехніки строком до 29.02.2016 зі сплатою: в період з 06.08.2013 до 30.09.2014 включно - 21 % річних та в період з 01.10.2014 до 29.02.2016 включно - 15% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році.

Відповідно до меморіального ордеру №260_4 від 06.08.2013 банком видано позичальнику грошові кошти згідно кредитного договору №202/ю від 06.08.2013 в сумі 520 138,00 грн.

Пунктом 4.5. договору визначено, що позичальник зобов'язаний погашати, наданий банком кредит, згідно з графіком погашення, що був викладений у додатку №1 до кредитного договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4.6. договору (в редакції додаткової угоди №3) у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 кредитного договору, а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 29.02.2016 включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі: в період з 06.08.2013 до 30.09.2014 включно - 50% річних, а починаючи з 01.10.2014 - 15% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Відповідно до п. 4.7. договору позичальник зобов'язується кошти у погашення будь-якої заборгованості за цим договором направляти на рахунок №73126 для розподілу у наступній послідовності: прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за кредитом; комісії, строк сплати яких настав; проценти, строк сплати яких настав; поточна заборгованість за кредитом.

Згідно з п. 5.3. договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, зокрема, у випадку недотримання умов цього договору. Про намір дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок і збитків, банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов'язаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені договором.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.04.2015 № 265 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №87 від 24.04.2015, яким з 24.04.2015 розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на його ліквідацію.

25.08.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №155/10 щодо підтвердження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Білої Ірини Володимирівни.

17.07.2015 ПАТ «Український Бізнес Банк» звернулось до ТОВ «Український лізинг» з вимогою сплатити протягом 30 днів заборгованість у розмірі 210 704,98 грн.

У вересні 2015 року Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої І.В. в інтересах ПАТ «Український Бізнес Банк» звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Український лізинг» про стягнення 214 161,98 грн., з яких: 195 243,99 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту, 7 158,80 грн.. - сума простроченої заборгованості за відсотками; 11 073,11 грн. - пені, 686,08 грн. - штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормами ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем видано відповідачу грошові кошти в розмірі 520 138,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №260_4 від 06.08.2013, копія якого міститься в матеріалах справи.

Натомість, в порушення умов кредитного договору та норм чинного законодавства України, позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість за основним боргом у розмірі 195 243,99 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 7 158,80 грн.

Вказана заборгованість відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що відповідачем, а ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, а ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження повернення ТОВ «Український лізинг» ПАТ «Український Бізнес Банк» грошових коштів за договором про надання кредиту №202/Ю від 06.08.2013 та не надано доказів сплати процентів за користування такими кредитними коштами.

Отже, враховуючи те, що відповідач і досі користується кредитними коштами, твердження скаржника про те, що з моменту надіслання досудової вимоги банк не має права продовжувати нараховувати відсотки за користування кредитом є безпідставним.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позовні вимоги в частині стягнення 195 243,99 грн. простроченої заборгованості за кредитом та 7 158,80 грн. заборгованості за нарахованими процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та процентів, позивач здійснив нарахування пені у розмірі 11 073,11 грн. та штрафу у розмірі 686,08 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14 визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що банк має право у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у пункті 4.5 цього договору вимагати від позичальника сплатити банку штраф в розмірі 2% від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

Відповідно до п. 5.10. договору при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п. п. 4.2., 4.3., 4.5.) банк має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Київський апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування і розрахунку пені та штрафу, який здійснено позивачем, дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 11 073,11 грн. пені та 686,08 грн. штрафу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують апеляційну скаргу ТОВ «Український лізинг» слід залишити без задоволення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у справі №910/23423/15 позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої І.В. в інтересах ПАТ «Український Бізнес Банк» повернуто позивачу без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 ухвалу господарського суду міста Києва від 07.09.2015 скасовано, справу №910/23423/15 направлено на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 1 218,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у справі №910/23423/15, що підтверджується платіжним дорученням №6127 від 20.10.2015 (а.с. 67).

Однак, під час прийняття оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не здійснив розподіл суми судового збору за розгляд апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої І.В. в інтересах ПАТ «Український Бізнес Банк» на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у справі №910/23423/15.

Статтею 103 ГПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, відповідно до якої суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 слід змінити в частині стягнення суми судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (03680, м. Київ, вулиця Предславинська, будинок 13, офіс 211, Ідентифікаційний код юридичної особи 38291386) на користь публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (83001, Донецька обл., місто Донецьк, вулиця Артема, будинок 125, Ідентифікаційний код юридичної особи 19388768) прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 195 243 (сто дев'яносто п'ять тисяч двісті сорок три ) грн. 99 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 7 158 (сім тисяч сто п'ятдесят вісім ) грн. 80 коп., пеню у розмірі 11 073 (одинадцять тисяч сімдесят три) грн. 11 коп., штраф в сумі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 08 коп. та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги».

3. В решті рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23423/15 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/23423/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук